Справа № 127/34433/25
Провадження № 2/127/7884/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

19 січня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області у складі головуючого судді Жмудя О.О., при секретарі судового засідання Чех А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «ФК «Гелексі» звернулося до суду з позовною заявою ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову зазначено, що між ТОВ «ФК «Гелексі» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно телекомунікаційної системи було укладено договір позики №100028 від 30.08.2019 в електронній формі. На підставі зазначеного договору позичальнику надано грошові кошти в якості позики у сумі 5000,00 грн, на умовах строковості, поворотності та оплатності. Відповідно до умов договору позики, стандартна процентна ставка становить 0,01% в день, розмір комісії складає 1,9%, підвищена комісійна винагорода, у випадку прострочення терміну платежу становить 3,0%. Відповідач не виконує свої грошові зобов`язання належним чином, довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем на дату подання позову складає 24470,00 грн, з яких: 5000,00 грн - заборгованість за позикою; 19470,00 грн - заборгованість по процентам та комісії за користування позикою. Тому, позивач просить стягнути з відповідача вищезазначену суму боргу за договором та судові витрати по справі.
Ухвалою суду від 11.11.2025 призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін, призначено розгляд справи по суті, а також витребувано додаткові докази. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви зазначено про розгляд справи у його відсутність із зазначенням, що проти заочного розгляду справи не заперечує.
Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена шляхом розміщення оголошення-повідомлення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також шляхом направлення кореспонденції за зареєстрованим місцем проживання, однак конверт повернувся до суду з відміткою на довідках «Укрпошти» про причини повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзив на позовну заяву відповідачем не подавався.
Враховуючи зазначене вище та положення ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними матеріалами справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне.
Судом встановлено, що 30.08.2019 між сторонами у справі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено договір позики №100028 відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Гелексі» надав відповідачу позику в безготівковій формі в сумі 5000,00 грн шляхом зарахування на банківський рахунок відповідача, строком до 19.09.2019 із процентною ставкою 0,01% в день від поточного залишку позики. Комісія (комісійна винагорода) складає 1,4% в день від початкового розміру позики відповідно п.п.1.1.1 договору. Нарахування комісії та процентів за договором здійснюється за фактичну кількість днів користування позикою.
Відповідно до п.п. 3.2.3 п. 3.2 договору, позичальник має право продовжити строк договору (не більше 3-х разів поспіль).
Позичальник зобов`язується при продовжені строку договору сплатити проценти, комісійну винагороду та штрафи (в разі їх наявності) за користування позикою у день продовження строку договору(п.3.4.2 п.3.4 договору).
Згідно із п. 4.1-4.3 договору, позичальник зобов`язується повністю повернути позикодавцю суму отриманої позики та виконати всі інші зобов`язання, встановлені договором, не пізніше 19.09.2019. Сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів і комісійна винагорода за користування позикою здійснюватиметься згідно Графіка розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору та розміщується в Особистому кабінеті. Обчислення строку користування позикою та нарахування процентів та комісії за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому проценти та комісія за користування позикою нараховуються з дня надання позики позичальнику (перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника) до строку повернення позики, зазначеному в п.п. 1.1.5. договору включно.
У разі продовження строку договору позичальником, - нарахування процентів та комісійної винагороди за договором після продовження строку здійснюється за фактичну кількість календарних днів на яку продовжено строк договору. Сума позики, проценти за користування позикою, комісійна винагорода за користування позикою, пеня складають заборгованість за договором. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок позикодавця у строк, встановлений договором (п. 4.4 - 4.5 договору).
Згідно із п. 5.3 договору, у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю підвищену комісійну винагороду у розмірі 3,0% річних в день від суми позики за кожен день прострочення.
Сторонами договору також було підписано графік платежів до договору позики №100028 від 30.08.2019, який передбачає суму позики 5000,00 грн, проценти за користування позикою – 10,0 грн, комісійна винагорода за користування позикою - 1400,00 грн, пеня - 0 грн, термін платежу - 08 листопада 2019 року, заборгованість за договором позики усього – 6410,00 грн.
З матеріалів справи слідує, що договір між сторонами був укладений в електронній формі та 30.08.2019 був підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором «0431fx65».
Отже, сторони погодили умови, порядок виконання зобов`язання, визначили розмір процентів за користування коштами та досягли згоди з усіх істотних умов договору позики №100028 від 30.08.2019.
Кредитодавець свої зобов`язання виконав. Отримання позичальником коштів за цим договором підтверджується повідомленням ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» від 01 вересня 2025 року №100028 за змістом якого слідує, що ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» на підставі договору №04/08-17 ПК про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку) від 04 серпня 2017 року надавало ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» послуги з переказу грошових коштів фізичним особам, без відкриття рахунку. 30.08.2019 у результаті платіжної операції ініційованої позивачем на картковий рахунок отримувача було успішно перераховано грошові кошти: платник коштів ТОВ «ФК «Гелексі», отримувач коштів: ОСОБА_1 , номер транзакції в системі: 1145152069, номер операції: 162827926, дата проведення платежу: 30.08.2019, сума платежу: 5000,00 грн, банк емітент платіжної картки отримувача коштів OSCHADBANK, номер банківської картки отримувача коштів НОМЕР_1 .
В матеріалах справи також наявний договір № 04/08-17ПК про надання послуг з переказу грошових коштів від 04 серпня 2017 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» та ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі».
Позичальник неналежно виконує умови договору.
Відповідно до розрахунку заборгованість відповідача перед позивачем в період часу з 30.08.2019 по 01.08.2025, складає: 5000,00 грн - сума простроченої позики, 70,00 грн - сума прострочених відсотків, 19400,00 грн - сума простроченої комісії, 500,31 грн - сума пені за тілом, 3,87 грн - сума пені за відсотками, 1010,59 грн - сума пені за комісією.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України).
Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Матеріали справи свідчать про те, що договір позики № 100028 від 30.08.2019 укладений в електронній формі.
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».
Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно із ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно із ст. 640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 1 ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ст.ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 Цивільного кодексу України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі», звертаючись до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість за договором позики у сумі 24470,00 грн, з яких: 5000,00 грн - заборгованість за позикою, 19470,00 грн - заборгованість за процентами та комісії за користування позикою.
З`ясовуючи обставини, пов`язані із правильністю здійснення вищевказаного розрахунку заборгованості, та здійснюючи оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтуються, суд дійшов такого висновку.
Надані позивачем докази у їх сукупності підтверджують отримання відповідачем позики в сумі 5000,00 гривень.
Належних доказів того, що відповідач здійснював погашення тіла кредиту за вищевказаним кредитним договором, матеріали справи не містять.
Отже, суд погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості за наданою позикою (тілом кредиту). Дана сума заборгованості встановлена судом на підставі наданих доказів.
Що стосується розміру заборгованості за процентами та комісії за користування позикою в загальній сумі 19470,00 грн, з яких: 70,00 грн - нараховані відсотки, 19400,00 грн - комісія, суд зазначає наступне.
За умовами спірного договору, позика надавалась строком на 20 днів з 30.08.2019 по 19.09.2019 з процентовою ставкою 0,01% в день від суми початкового залишку позики, що становить 0,50 грн в день.
З графіку платежу до договору позики, який є невід`ємною частиною договору слідує, що загальна вартість кредиту становить 6410,00 грн, з яких: 5000,00 грн - сума позики, 10,00 грн - проценти за користування позикою, 1400,00 грн - комісійна винагорода за користування позикою (комісія).
Договір не містить умов, які б передбачали продовження строку користування позикою.
При цьому слід звернути увагу, що «строк кредитування» та «строк дії договору» має різний зміст, на що неодноразово звертав увагу Верховний Суд, зокрема в постанові від 28 березня 2018 року в справі №414/9519/12.
Слід також зауважити, що відповідно до п.2.1 договору його строк дії - до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором.
Відповідно до п. 3.2.3 договору, позичальник має право продовжити строк договору (не більше 3-х разів поспіль). Позичальник зобов`язується при продовжені строку договору сплатити проценти, комісійну винагороду та штрафи (в разі їх наявності) за користування позикою у день продовження строку договору (п.3.4.2 п.3.4 договору).
Наразі будь-яких доказів щодо виконання вказаних умов матеріали справи не містять.
Суд звертає увагу, що пунктом 9.3 договору передбачено, що невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі». Однак, вказані правила не долучені до матеріалів справи. Позивачем у позовній заяві не зазначено посилання на сторінку в мережі Інтернет, на якій можна було б ознайомитися з вказаними Правилами, матеріали справи вказаної інформації теж не містять. Водночас на офіційному сайті товариства відсутні вищевказані Правила у редакції, що діяла на день укладення спірного договору.
З розрахунку заборгованості слідує, що нарахування процентів за користування позикою здійснювалось позивачем в період з 30.08.2019 по 19.09.2019, тобто в межах строк договору за процентною 0,01%, що становить 0,50 грн в день, та з 20.11.2019 по 16.01.2020 таке ж здійснено нарахування.
Проценти в розмірі 10,00 грн нараховані за погодженою ставкою та в межах строку користування, а тому суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача проценти в розмірі 10,00 грн.
Щодо процентів в сумі 60,00 грн нарахованих за понадстрокове користування, то слід звернути увагу, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.
Суд не вбачає підстав для нарахування вказаних процентів в період після 19.09.2019. Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про продовження строку кредитування.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача простроченої комісії у сумі 19400,00 грн, то слід звернути увагу, що вказана сума є заборгованістю за комісією, нарахованою відповідно до п.5.3 договору.
При цьому, суд відмічає, що відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію (плату) за обслуговування кредиту.
В той же час, у кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Тобто комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
В даній справі пунктами 1.1.2.2 та 1.1.4 договору позики №100028 від 30.08.2019 визначено комісію «комісійна винагорода», яка складає 1,4 % в день від початкового розміру позики відповідно до п.п. 1.1.1 договору, яка нараховується за фактичну кількість календарних днів користування позикою.
При цьому договір не містить переліку послуг за які встановлена комісія. Зі змісту цього договору, укладеного між сторонами, неможливо визначити та встановити, за які саме послуги надані кредитодавцем, встановлено плату у вигляді комісії.
Суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні спірного договору, а тому положення договору позики щодо обов`язку позичальника сплачувати щоденну комісію є нікчемними згідно з ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі №204/224/21.
З огляду на викладене вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості зі сплати комісії (комісійної винагороди) в розмірі 19400,00 задоволенню не підлягають.
Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики №100028 від 30.08.2019 в розмірі 5010,00 грн, з яких: 5000,00 грн - сума позики, 10,00 грн - проценти за користування позикою.
Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача слід стягнути на користь позивача 495,98 грн судового збору (пропорційно задоволеним вимогам).
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі.
Позивач в підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу подав такі докази: договір про надання правової допомоги від 09 липня 2025 року, акт №100028 про надання правничої допомоги від 01 вересня 2025 року та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЖТ№001139 від 25 листопада 2019 року.
01 вересня 2025 року сторони договору підписали акт №10028 надання послуг правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 09 липня 2025 року із змісту якого слідує, що сторони підтверджують, що адвокат надав, а клієнт прийняв правничу допомогу по даній справі зокрема: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів клієнта (1 год - 1000,00 грн) витрачено 1 год - 1000,00 грн; складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, позивач (1 год - 1000,00 грн) витрачено 3 год - 3000,00 грн; формування додатків до позовної заяви (письмові докази) (1 год - 1000,00 грн) витрачено 1 год - 3000,00 грн, разом 5000,00 грн.
Такі документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
Оцінивши дійсність та необхідність витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у цій справі, розумність їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин цієї справи, суд не вбачає підстав для відступу від загального правила їх розподілу.
Таким чином, ураховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі 20,47 % від заявленої суми, то з відповідача слід стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1023,50 грн (5000,00 х 20,47 %).
Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11.
Керуючись ст.ст. 526, 625, 629, 634, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 247, 263-265, 273, 279-282, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» заборгованість договором позики в сумі 5010,00 грн, з яких: 5000,00 грн - сума позики, 10,00 грн - проценти за користування позикою, а також 495,98 грн судового збору та 1023,50 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В решті вимог - відмовити.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Вінницьким міським судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо позивачу повне рішення не було вручено у день його складення, він має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі», код ЄДРПОУ 41229318, адреса: вул. В`ячеслава Липинського, буд. 10/1, м. Київ;
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 19.01.2026.

Суддя         О.О. Жмудь