ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
19.01.2026	Справа № 911/2316/25	

Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу
за позовом Комунального некомерційного медичного підприємства "Кременчуцька міська лікарня "Правобережна"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маджоріста"
про стягнення 26 580,44 грн
Представники сторін: не викликалися

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року Комунальне некомерційне медичне підприємство "Кременчуцька міська лікарня "Правобережна" (далі - Комунальне підприємство) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Синергія Систем", яке змінило свою назву на "Маджоріста" (далі - Товариство,) 26 580,44 грн, з яких: 22 545,60 грн - основний борг, 2 779,60 грн - пеня, 984,69 грн - інфляційні втрати, 270,55 грн - 3% річних, посилаючись на неналежне виконання Відповідачем зобов`язань Договором №37-24Т від 02.02.2024 в частині передання всієї кількості оплаченого товару.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №911/2316/25 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.10.2025 справу №911/2316/25 передано на розгляд за підсудністю до Господарського суду міста Києва.
05.11.2025 справа №911/2316/25 надійшла до Господарського суду міста Києва.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2025 справу №911/2316/25 передано на розгляд судді Мудрому С.М.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 прийнято справу №911/2316/25 до свого провадження.
Відповідач правом, наданим статтею 165 ГПК України, на подання відзиву на позов не скористався, хоча про розгляд цієї справи був повідомлений належним чином. Будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направляв.
При цьому, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (частина 9 статті 165, частина 2 статті 178 ГПК України).
Приймаючи до уваги те, що Відповідач належним чином був повідомлений про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги Комунального підприємства частково обґрунтованими.
02.02.2024 між Комунальним підприємством (за текстом договору - Замовник) та Товариством (за текстом договору - Постачальник) було укладено договір №37-24Т, за умовами якого:
- пункт 1.1: Постачальник зобов`язується поставити Замовнику товар, зазначений в специфікації (додаток №1), яка являється його невід`ємною частиною, а Замовник - прийняти і оплати такий товар в порядку та на умовах визначених цим Договором;
- пункт 1.2: Найменування товару: Бензин : А-95 рulls/mustang/energy/рlus або еквівалент, А-92 pulls/mustang/energy/рlus або еквівалент, дизпаливо pulls/mustang/energy/рlus або еквівалент, за кодом ДК 021:2015 09130000-9 "Нафта і дистиляти";
- пункт 1.3: Одиниця виміру та загальна кількість товару вказано у Специфікації;
- пункт 1.4: Відпуск Товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (скретч-картки, талони) на отримання товару відповідно "Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1442 від 20.12.1997 (зі змінами);
- пункт 3.1: Ціни на товар за цим Договором, ціна у накладних, у pаxyнках на оплату товару, інших документах до Договору вказуються в національній валюті України - гривні;
- пункт 3.2: Сума Договору складає 1 199 200,00 грн у т.ч. ПДВ: 199 866,67 грн;
- пункт 3.3: Ціна за одиницю товару включає витрати та доставку;
- пункт 4.3: Розрахунки проводяться протягом 10 робочих днів від дня виписки рахунку-фактури та накладної на Товар. Ціна одного літру товару вказується у рахунку-фактурі та накладній і дійсна протягом дня їх виписки. У випадку, коли протягом строку для розрахунків, визначених даним Договором, Замовником не оплачено вартість Товару, а ціна змінилась у бік зменшення або збільшення, вартість товару підлягає перерахунку з урахуванням останніх змін;
- пункт 5.1: Датою поставки товару є дата, що зазначається у накладній, складеній представниками обох Сторін при передачі Товару. Строк поставки: до 31.12.2024;
- пункт 5.2: Місце поставки (передачі) товару за адресою: самовивезення з АЗС Постачальника;
- пункт 5.3: Приймання-передача Товару по кількості та якості проводиться за обов`язковою присутністю уповноважених представників Сторін, про що свідчить накладна підписана обома Сторонами у результаті приймання Товару;
- пункт 5.4: Постачальник забезпечує безоплатну доставку Товару;
- пункт 5.5: Товар доставляється у вигляді скретч-карт (талонів), що підтверджують право Замовника на отримання товару на АЗС Постачальника відповідної кількості та якості, зазначеної у цьому Договору та скретч-картах;
- пункт 5.7: Вибір автозаправних станцій здійснюється Покупцем на власний розсуд;
- пункт 5.8: Постачальник зобов`язується видати довірчі документи та видаткову накладну на товар представнику Замовника, за умови надання представником довіреності на отримання товару із зазначенням: ПІБ довіреної особи, паспортні дані, ідентифікація підпису, номенклатура та кількість ТМЦ, що скріплена підписом керівника Замовника та печаткою Замовника та при наявності в нього паспорту;
- пункт 5.9: Передача Замовнику Товару за цим Договором здійснюється Учасником на АЗС шляхом заправки автомобілів Замовника при пред`явленні довіреними особами Замовника скретч-карт (талонів). Скретч-карта (талон) є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скретч-картах (талонах) вважаються виконаними, при цьому Учасник не може передати Замовнику Товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в скретч-карті (талоні).
- пункт 7.2: Договору: За невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором, винна Сторона несе відповідальність шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного стороною зобов`язання за кожний день прострочення;
- пункт 10.1: цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2024.
Також між Комунальним підприємством та Товариством було підписано та скріплено печатками Специфікацію (Додаток №1 до Договору), за умовами якої (у редакції Додаткової угоди №3 від 27.06.2024) останнє зобов`язалося передати Позивачу товар:
1) Бензин: А-95, кількістю 1938,1787 л, по ціні за 1 л 47,88 грн (з ПДВ), загальною вартістю 92 800,00 грн (разом із ПДВ);
2) Бензин: А-92, кількістю 800 л, по ціні за 1 л 45,20 грн (разом із ПДВ), загальною вартістю 36 160,00 грн (разом із ПДВ);
3) Бензин: А-92, кількістю 1000 л, по ціні за 1 л 46,86 грн (разом із ПДВ), загальною вартістю 46 860,00 грн (разом із ПДВ);
4) Бензин: А-92, кількістю 2600 л, по ціні за 1 л 48,90 грн (разом із ПДВ), загальною вартістю 127 140,00 (разом із ПДВ);
5) Бензин: А-92, кількістю 6152,59259 л, по ціні за 1 л 54,00 грн (разом із ПДВ), загальною вартістю 332 240,00 грн (разом із ПДВ);
6) Дизельне паливо, кількістю 200 л, по ціні за 1 л 48,90 грн (разом із ПДВ), загальною вартістю 9 780,00 грн (разом із ПДВ);
7) Дизельне паливо, кількістю 10816,1592505 л, по ціні за 1 л 51,24 грн (разом із ПДВ), загальною вартістю 554 220,00 грн (разом із ПДВ).
26.12.2024 Товариством виставлено Комунальному підприємству рахунок №1624 на оплату товару: 650 л дизельного палива по ціні за 1 л 51,24 грн (разом із ПДВ), на загальну суму 33 306,00 грн (разом із ПДВ).
Вартість вказаного товару була повністю сплачена Комунальним підприємством, що підтверджується платіжною інструкцією №152 від 27.12.2024.
26.12.2024 між Комунальним підприємством та Товариством було підписано та скріплено печатками видаткову накладну №2909, згідно з якою Товариством передано Комунальному підприємству товар загальною вартістю 33 306,00 грн (разом із ПДВ): 650 л дизельного палива по ціні за 1 л 51,24 грн (разом із ПДВ).
Позивач отримав Товар у об`ємі лише 250 літрів палива на суму 10 760,40 грн, що підтверджується квитанціями про отримання палива на АЗС Відповідача, а саме:
- №29 від 22.01.2025, об`ємом 20 л, на суму 1 079,80 грн;
- №18 від 30.01.2025, об`ємом 20 л, на суму 1 079,80 грн;
- №22 від 28.01.2025, об`ємом 20 л, на суму 1 079,80 грн;
- №2 від 04.02.2025, об`ємом 30 л, на суму 1 619,70 грн;
- №4 від 19.02.2025, об`ємом 20 л, на суму 1 079,80 грн;
- №5 від 21.02.2025, об`ємом 100 л, суму 5 399,00 грн.
Інших доказів отримання Товару матеріали справи не містять та не були надані Відповідачем.
Як наслідок, станом на момент звернення до суду з даним позовом, невикористаними/неотовареними залишились талони на 440 л пального на загальну вартість 22 545,60 грн.
У зв`язку з непереданням Товариством товару у повному обсязі, Комунальне підприємство звернулося з даним позовом до суду.
Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідності до статті 509 ЦК України та статті 173 ГК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
За приписами частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Аналогічне положення мітиться в частині 1 статті 526 ЦК України.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання договору №37-24Т від 02.02.2024, суд дійшов висновку, що такий за своєю правовою природою є договором поставки, за яким, відповідно до статті 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Аналогічні положення містяться також і в статті 265 ГК України.
Отже, укладення Комунальним підприємством та Товариством договору №37-24Т від 02.02.2024 було спрямоване на передання останнім товару у повному обсязі та одночасного обов`язку позивача по здійсненню його оплати.
Відповідно до частини 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до частини 1 статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
За статтею 669 ЦК України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.
Відповідно до частини 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:
1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;
2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Як було раніше зазначено, згідно з пунктом 1.4. Договору відпуск Товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (скретч-картки, талони) на отримання товару відповідно "Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1442 від 20.12.1997 (зі змінами);
За положеннями пункту 5.1. Договору датою поставки товару є дата, що зазначається у накладній, складеній представниками обох Сторін при передачі Товару.
Товар доставляється у вигляді скретч-карт (талонів), що підтверджують право Замовника на отримання товару на АЗС Постачальника відповідної кількості та якості, зазначеної у цьому Договору та скретч-картах (пункт 5.5. Договору).
Водночас, за положенням пункту 5.9. Договору передача Замовнику Товару за цим Договором здійснюється Учасником на АЗС шляхом заправки автомобілів Замовника при пред`явленні довіреними особами Замовника скретч-карт (талонів). Скретч-карта (талон) є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скретч-картах (талонах) вважаються виконаними, при цьому Учасник не може передати Замовнику Товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в скретч-карті (талоні).
Як було раніше встановлено судом, 26.12.2024 між Комунальним підприємством та Товариством було підписано та скріплено печатками видаткову накладну №2909, згідно з якою Товариством передано Комунальному підприємству товар загальною вартістю 33 306,00 грн (разом із ПДВ): 650 л дизельного палива по ціні за 1 л 51,24 грн (разом із ПДВ).
Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.
Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
З наведеного вище вбачається, що норми Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" регулюють відносини організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні. Вказані норми передбачають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які повинні мати певні реквізити.
У той же час, визначальною ознакою господарської операції є те, що за наслідком її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже окрім обставин оформлення первинних документів, значення має наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірними накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця, тощо).
У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару/виконання роботи, сторони не позбавлені можливості доводити дану обставину іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару/виконання роботи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі №905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18, від 29.01.2020 у справі №916/922/19, від 03.02.2020 у справі №909/1073/17.
У постанові від 05.12.2018 у справі №915/878/16 Верховний Суд зауважив про те, що для з`ясування правової природи як господарської операції, так і договору (укладенням якого опосередковувалося виконання цієї операції) необхідно вичерпно дослідити фактичні права та обов`язки сторін у процесі виконання операції, фактичний результат, до якого прагнули учасники такої операції, та оцінити зміни майнового стану, які відбулися у сторін в результаті операції. Зважаючи на принцип превалювання сутності над формою, судам необхідно врахувувати, що фактичне здійснення господарської операції повинно підтверджуватися, в тому числі, і реальним джерелом походження товару (його виробництва, попередньої купівлі тощо) в обсязі, зазначеному у первинному документі. Разом з тим судами попередніх інстанцій для з`ясування реальності господарської операції не встановлювалося чи має місце відображення операції з отримання товару у податковій звітності.
Також, суд зазначає, що відповідно до пункту 9 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1442 від 20.12.1997, розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.
Крім цього, за умовами пункту 2 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої Наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв`язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України від 20.05.2008 №281/171/578/155 талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.
Виходячи із фактичних обставин справи та вищезазначених положень умов Договору, суд дійшов висновку про те, що за видатковою накладною №2909 від 26.12.2024 було передано Комунальному підприємству лише паливні (скретч-картки, талони), які є довірчими документами, що надають їх власнику право на отримання паливно-мастильних матеріалів у місці поставки товару (на АЗС): 650 л дизельного палива загальною вартістю 33306,00 грн (разом із ПДВ), оскільки відвантаження та перехід права власності на товар відбувається саме у момент фактичного відпуску на АЗС, тобто після заправлення транспортних засобів Позивача.
Судом встановлено, що Комунальним підприємством було отримано Товар у об`ємі лише 250 літрів палива на суму 10 760,40 грн, що підтверджується квитанціями про отримання палива на АЗС Відповідача, копії яких містяться в матеріалах даної справи. Доказів отримання/передання решти Товару матеріали справи не містять та не були надані жодною із сторін.
Таким чином, Комунальне підприємство недоотримало обумовлений Договором товар (дизельне паливо) у кількості 440 л.
Вирішуючи спір у даній справі щодо повернення сплаченої за товар грошової суми (вартості невикористаних паливних карток/талонів), суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 670 ЦК України встановлено якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (частина 2 статті 693 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19 вказано, що попередня оплата - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар, який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17 та підтриманий у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19).
Отже, сплачені 27.12.2024 Комунальним підприємством на користь Товариства грошові кошти у розмірі 33 306,00 грн, є попередньою оплатою.
Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.
Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми (частина 2 статті 693 ЦК України).
Зі змісту частини 2 статі 693 ЦК України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. І вразі настання такої умови покупець може діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. А тому волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову (такі висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 07.02.2018 у справі №910/5444/17, від 27.11.2019 у справі №924/277/19, від 09.03.2023 у справі №910/5041/22, від 15.02.2024 у справі №910/3611/23, від 09.04.2024 у справі №909/335/23, від 14.05.2024 у справі №916/1164/23, від 16.07.2024 у справі №910/3574/23).
Суд також зазначає, що можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а тому суд не може замість останнього вирішувати питання щодо доцільності чи недоцільності обрання ним одного з двох варіантів поведінки, передбачених частиною другою статті 693 ЦК України та, у зв`язку з цим, відмовляти в позові.
Принцип диспозитивності господарського судочинства (стаття 14 ГПК України) не надає права суду втручатися в розпорядження учасником справи своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Подібні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 16.07.2024 у справі № 910/3574/23.
Як було раніше зазначено судом, строк поставки Товару: 31.12.2024 (пункт 5.1. Договору).
Отже, Комунальне підприємство мало право на отримання всієї кількість товару до кінця 2024 року. Однак Товариством не було передано 440 л дизельного палива вартістю 22 545,60 грн.
Враховуючи відсутність у матеріалах справи інших доказів поставки решти товару, вартість якого була повністю сплачена Позивачем, позовна вимога про повернення суми попередньої оплати у розмірі 22 545,60 грн (440 л х 51,24 грн) є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Також, у зв`язку із неповерненням суми попередньої оплати Позивачем на підставі статті 625 ЦК України заявлено до стягнення 984,69 грн інфляційних втрат та 270,55 грн 3% річних, нарахованих у період з 22.02.2025 по 17.07.2025 на суму попередньої оплати у розмірі 22 545,60 грн 
Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) статтею 610 ЦК України кваліфікується як порушення зобов`язання.
Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 ЦК України.
За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Відповідно до встановлених судами обставин справи, за змістом статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума інфляційних втрат та 3% річних від несплаченої (неповернутої) суми попередньої оплати є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та №646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі №922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження №12-79гс19).
За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).
Правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу (пункт 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19).
Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Слід зазначити, що стаття 625 розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги п`ятої ЦК України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу).
При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі частини 2 статті 693 ЦК України.
З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 ЦК України.
Отже, Відповідач прострочив своє грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки, та яку Позивач зажадав повернути на підставі частини 2 статті 693 ЦК України.
Таким чином, у Відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути Позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини 2 статті 693 ЦК України, частини 1 статті 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку поставки.
Такі ж висновки зробила Велика Палата Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19.
Перевіривши розрахунок вказаних компенсаційних виплат та враховуючи положення статті 14, частини 2 статті 237 ГПК України (в частині визначення періоду нарахування), суд вважає його обґрунтованим лише в частині стягнення 270,55 грн 3% річних.
Разом із тим, Відповідачем не враховано показник інфляції за липень 2025 року, в якому мала місце дефляція, що призвело до завищення розміру інфляційних втрат.
Таки чином, за розрахунком суду, обґрунтований розмір інфляційних втрат становить 937,63 грн.
Крім цього, у зв`язку із несвоєчасною поставкою Товару Комунальним підприємством заявлено до стягнення 2 779,60 грн пені, нарахованої за період з 22.02.2025 по 17.07.2025 на вартість непоставленого товару у розмірі 22 545,60 грн.
Стаття 549 ЦК України визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня.
Згідно з частиною 4 статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
З системного аналізу вищенаведених положень чинного законодавства вбачається, що вказані штрафні санкції можуть бути стягнуті лише у тому випадку (якщо не встановлено законом), коли основне зобов`язання прямо забезпечено неустойкою (пеня, штраф) у чинному договорі, а також ним встановлено її розмір (встановлено за згодою сторін).
Відповідно до пункту 7.2. Договору за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором, винна Сторона несе відповідальність шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного стороною зобов`язання за кожний день прострочення.
Водночас, як було раніше зазначено судом, за положеннями частини 2 статті 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Наведена норма наділяє покупця, як сторону правочину, саме правами, і яке з них сторона реалізує - є виключно її волевиявленням. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.
З огляну на зазначене, характер правових відносин поставки виключає одночасне існування у постачальника обов`язків поставити товар та повернути попередню оплату. У цьому випадку наявність одного зобов`язання одночасно виключає наявність іншого (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.05.2024 у cправі №910/7012/23).
Таким чином, враховуючи обрання Позивачем варіанту поведінки, як повернення суми попередньої оплати за товар, суд дійшов до висновку про припинення у Відповідача обов`язку щодо передання товару та, як наслідок, відсутності підстав для нарахування пені, нарахованої за на вартість непоставленого товару.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 ГПК України).
Отже, позов Комунального підприємства підлягає частковому задоволенню.
Судовий збір згідно статті 129 ГПК України та з урахуванням положень частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 123, 129, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Маджоріста" (02099, місто Київ, вул. Бориспільська, будинок 9, ідентифікаційний код 44876120) на користь Комунального некомерційного медичного підприємства "Кременчуцька міська лікарня "Правобережна" (39625, Полтавська область, місто Кременчук, вулиця Бончука лікаря, будинок 7; ідентифікаційний код 01204294) 22 545 (двадцять дві тисячі п`ятсот сорок п`ять) грн 60 коп. попередньої оплати, 270 (двісті сімдесят) грн 55 коп. 3% річних, 937 (дев`ятсот тридцять сім) грн 63 коп. інфляційних втрат та 2 164 (дві тисячі сто шістдесят чотири) грн 79 коп. судового збору.
3. В іншій частині позову відмовити.
4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частин 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя	Сергій МУДРИЙ