ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
13 листопада 2025 року
м. Київ
справа № 127/1845/24
провадження № 51-2902км25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: 
головуючого                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,                                                                      
засудженої                                        ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
захисника                                          ОСОБА_6           (в режимі відеоконференції), 
прокурора                                          ОСОБА_7 ,                                                        
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2025 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 23 квітня 2025 року у кримінальному провадженні № 12022020020001071 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки селища Вороновиця Вінницького району Вінницької області, мешканки м. Вінниці,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 та ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК). 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами обставини
За вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2025 року ОСОБА_5 визнано винуватою та засуджено:
-          за ч. 2 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років;
-          за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. 
Стягнуто процесуальні витрати, вирішено долю речових доказів.
Районний суд установив, що ОСОБА_5  у листопаді 2022 року через  месенджер «Telegram» придбала психотропну речовину, обіг якої обмежений - амфетамін, та зберігала її при собі з метою збуту.
11.11.2022 близько 15:50 ОСОБА_5 прибула в ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» (далі - ДУ) у м. Вінниця, де письмово оформила  заяву про передачу харчових продуктів для ув`язненого ОСОБА_8 .
Цього ж дня близько 15:55 у кімнаті для приймання передач ДУ під час проведення огляду передачі в ємкості з майонезом «Авіс Вінницький 61%, 230 г» було виявлено амфетамін загальною масою 0,0446 г.
Крім того, близько 16:00 25.08.2023 ОСОБА_5 на вул. Північній у              м. Вінниці знайшла (придбала) зіп-пакет з амфетаміном масою 0,68 г для власного вживання, який близько 16:44 того ж дня добровільно видала  працівникам поліції.  
23 квітня 2025 року при перегляді вироку за апеляційними скаргами прокурора та захисника Вінницький апеляційний суд змінив це рішення в частині призначеного покарання, вказав про призначення ОСОБА_5 покарання  за ч. 2 ст. 307 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна, за ч. 1 ст. 309 цього Кодексу покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначив ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна.
У решті вирок залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У поданій касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані судові рішення через неправильне застосування (незастосування) закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженої ОСОБА_5 через суворість і застосувати до неї положення статей 69 та 79 КК.  
Вказує, що при призначенні покарання ОСОБА_5 місцевий суд не врахував її щире каяття у вчиненому, сприяння в розкритті злочину органу досудового розслідування та безпідставно не застосував до неї положення              ст. 69 КК. Окрім того вказує, що суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно не застосували до неї положення ст. 79 КК, оскільки на час розгляду провадження судом апеляційної інстанції ОСОБА_5 була вагітна і мала дитину, що не досягла семирічного віку.
Також зазначає, що суд апеляційної інстанції розглянув апеляційну скаргу засудженої без її участі, що є підставою для скасування ухваленого цим судом рішення.
З огляду на це захисник вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання вимог статей 50 та 65 КК і не відповідають вимогам статей 370, 374 та 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). 
Позиція учасників судового провадження в суді касаційної інстанції
Захисник та засуджена підтримали вимоги касаційної скарги.
Прокурор заперечив проти задоволення скарги і просив залишити вказані судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів (далі - Суд) дійшла висновку про таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 та доведеність її винуватості у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень захисник у касаційній скарзі не оскаржує.
Що стосується доводів скарги про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та суворість покарання призначеного засудженій, то такі є слушними.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та відомостям про особу винного.
З огляду на фактичні обставини справи, зокрема цінність суспільних відносин, на які здійснено посягання, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, одне з яких є тяжким злочином (ст. 307 КК), їх предмету - психотропна речовина, обіг якої обмежено (амфетамін) і той факт, що ОСОБА_5 після вчинення злочину, передбаченого ч. 2         ст. 307 КК упродовж року вчинила ще й кримінальний проступок, передбачений  ч. 1 ст. 309 КК, суди обох інстанцій дійшли висновку про неможливість її виправлення без ізоляції від суспільства.
Однак з обґрунтованістю такого висновку не можна погодитись зважаючи на таке.
Відповідно до ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. 
За правилами ч. 1 ст. 79 КК у разі призначення покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, а також за корупційні кримінальні правопорушення, кримінальні правопорушення, пов`язані з корупцією, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання з установленням іспитового строку у межах строку, на який згідно із законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку.
Таке звільнення є спеціальним видом звільнення від відбування покарання з випробуванням і допускається лише щодо вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до семи років, та є правом, а не обов`язком суду.
Важливе значення для вирішення питання про можливість застосування цих положень закону мають відомості, що характеризують особу засудженої, її особистісні прояви у головних сферах життєдіяльності, соціально-демографічні властивості, спосіб життя, соціальні зв`язки, посткримінальна поведінка,  наскільки її ціннісні орієнтири збігаються з загальноприйнятими у суспільстві нормами моралі, її соціально-психологічна характеристика тощо.
На переконання колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявна сукупність обставин, що дають підстави для застосування положень статей 69 і 79 КК.
Як убачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, поза увагою судів обох інстанцій залишилося те, що ОСОБА_5 є молодою особою, в силу                   ст. 89 КК не судима, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо та працевлаштована, а також наявність у справі обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття засудженої у вчиненому та активне сприяння в розкритті злочину, відсутність тяжких наслідків (шкоди) вчиненого та корисливого мотиву в її діях, що є підставою для застосування до неї положень ст. 69 КК та призначення  покарання нижче від найнижчої межі визначеної санкцією ч. 2 ст. 307 КК.
Також, як убачається з матеріалів провадження, на день розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 перебувала в стані вагітності та мала дитину, що не досягла семирічного віку - сина ОСОБА_9 , а на час розгляду провадження в суді касаційної інстанції народила ІНФОРМАЦІЯ_2 ще одну дитину - дочку ОСОБА_10.
З урахуванням цих обставин колегія суддів вважає, що з метою забезпечення права малолітніх дітей ОСОБА_5 на зростання в сімейному оточенні останню треба звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 79 КК із встановленням іспитового строку.
При цьому Суд вважає за необхідне роз`яснити засудженій ОСОБА_5 , що у разі вчинення нею впродовж іспитового строку нового кримінального правопорушення чи порушення правил встановлених органами пробації, вирок суду буде звернутий до виконання, а її направлено в місця позбавлення волі для відбування призначеного покарання. 
Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу захисника задовольнити, оскаржувані судові рішення змінити та застосувати до засудженої ОСОБА_5 положення ст. 69 КК і призначити їй за злочин, передбачений ч. 2 ст. 307 цього Кодексу покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією вказаної норми, та на підставі ст. 79 КК звільнити від відбування покарання з випробуванням. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК,  Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити. Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2025 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 23 квітня 2025 року щодо ОСОБА_5 змінити.
Вважати засудженою ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 та ч. 1 ст. 309 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
Відповідно до ст. 79 КК звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покласти на неї обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК.    
У решті судові рішення залишити без зміни.                                       
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді : 

____________________                          __________________                     ___________________    
ОСОБА_1                          ОСОБА_2                        ОСОБА_3