Номер провадження: 22-ц/813/998/26 
Справа № 946/5975/24
Головуючий у першій інстанції Смокіна Г. І.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М., 

переглянув у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 липня 2025 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – ОСОБА_2 про зменшення аліментів, визначених судовим наказом, -

В С Т А Н О В И В:

23 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про зменшення аліментів, які стягуються судовим наказом Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 травня 2024 року.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 серпня 2024 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення аліментів, визначених судовим наказом.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 березня 2025 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – ОСОБА_2 .
05 червня 2025 року від представника відповідачки ОСОБА_3 – адвоката Славицької М.Д. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до ухвалення рішення за касаційною скаргою ОСОБА_2 по справі №946/3565/24, мотивуючи тим, що судовий наказ №946/3565/24 є предметом судового розгляду по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – ОСОБА_2 , про зменшення розміру аліментів, визначених судовим наказом, тому є підстави для зупинення провадження по справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 липня 2025 року зупинено провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – ОСОБА_2 про зменшення аліментів, визначених судовим наказом, до набрання законної сили рішенням по цивільній справи №946/3565/24 за касаційною скаргою ОСОБА_2 .
Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з апеляційними скаргами в яких просять скасувати ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 липня 2025 року, посилаючись на порушення судом вимог процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37- 40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Предметом оскарження є ухвала суду про зупинення провадження у справі (п. 9 ст. 353 ЦПК України).
Згідно частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З урахуванням вищевикладеного та положень ч. 1 ст. 368, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, за наступних підстав.
У статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення (постанова Верховного Суду України від 07.10.2015 у справі №6-1367цс15).
Випадки, коли суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, визначені у частині 1 статті 251 ЦПК України. Пунктом 6 частини 1 вказаної правової норми встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.
Зупиняючи провадження в даній справі, суд першої інстанції послався на положення п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України та вказав про необхідність зупинення провадження в даній справі до вирішення справи №946/3565/2 за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.11.2024 та постанову Одеського апеляційного суду від 19.03.2025 у справі за заявою ОСОБА_2 про скасування судового наказу від 16.05.2024 №946/3565/24, виданого за заявою ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей з ОСОБА_1 . Оскільки спір про зменшення розміру аліментів, визначених судовим наказом від 16.05.2024, залежить від вирішення справи про скасування судового наказу від 16.06.2024.
Однак, колегія суддів апеляційного суду не погоджується із таким висновком суду, вважає недоцільним зупинення провадження в даній справі, з огляду на наступне.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).
Так, в постанові Верховного Суду від 08.12.2021 у справі №761/33089/20 вказано, що тлумачення пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України свідчить, що обов`язкове зупинення провадження у справі можливе за наявності у сукупності таких умов:
1) об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, тобто неможливість для суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі;
2) пов`язаність справ – пов`язаною зі справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; у тому числі йдеться про факти, які мають преюдиційне значення.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2022 у справі №357/10397/19 зазначено, що метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини 1 статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у конкретній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи. Разом із тим необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду необхідно у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.
Отже, необхідність у зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо ухвалити рішення у цій справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.
Сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду однієї справи до прийняття рішення в іншій справі. Підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення в ній має значення для справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення іншої справи.
Відповідних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20.06.2019 у справі №910/12694/18, а також 07.09.2023 в рамках справи №4821/3/23.
Таким чином, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає виключно у випадку саме неможливості (а не недоцільності, бажаності, зручності, тощо) розгляду даної справи до вирішення судом іншої справи. При цьому така неможливість має бути чітко визначена та належним чином аргументована судом при зупиненні провадження.
Колегія суддів зазначає, що відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 листопада 2024 року, якою повернено без розгляду заяву ОСОБА_2 про скасування судового наказу №946/3565/24, та на постанову Одеського апеляційного суду від 19 березня 2025 року, не є підставою для зупинення провадження у справі про зменшення аліментів.
Суд першої інстанції, зупиняючи провадження у справі, не встановив, у чому полягає об`єктивна неможливість розгляду цієї справи, та чому зібрані в даній справі докази не дають можливості самостійно встановити та оцінити обставини (факти), що мають суттєве значення для вирішення цього спору.
Крім того, апеляційний суд зазначає, що на момент вирішення судом першої інстанції питання про зупинення провадження у справі, судовий наказ Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 травня 2024 року по справі №946/3565/24, набрав законної сили, та з 16 травня 2024 року з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 30 квітня 2024 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвала Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 листопада 2024 року, якою заяву ОСОБА_2 про скасування судового наказу №946/3565/24 від 16 травня 2024 року, виданого за заявою ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей з ОСОБА_1 , повернено без розгляду та постанова Одеського апеляційного суду від 19 березня 2025 року, якою залишено без змін ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 листопада 2024 року, також набрали законної сили та є чинними, на момент вирішення судом першої інстанції питання про зупинення провадження у справі.
При цьому, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 253 ЦПК України, на яку послався суд першої інстанції, провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 6 частини 1 статті 251 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями) (ст. 261 ЦПК України).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення (стаття 384 ЦПК України).
Тлумачення наведених норм процесуального права в їх сукупності приводить до висновку, що на підставі пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України провадження у справі підлягає зупиненню у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, у разі якщо рішення у цій справі ще не набрало законної сили.
Касаційний перегляд Верховним Судом судового рішення в іншій справі, яке набрало законної сили, не може бути підставою для зупинення провадження у справі на підставі пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України (постанова Верховного Суду від 20.12.2023 по справі №761/9837/22).
Однак, на вищезазначене суд першої інстанції уваги не звернув та зупинив провадження в даній справі до набрання законної сили рішенням по цивільній справи №946/3565/24 за касаційною скаргою ОСОБА_2 , чим порушив норми процесуального права.
Окрім вищезазначеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Розумність строків розгляду справи згідно ст. 2 ЦПК України належить до основних засад (принципів) цивільного судочинства і є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та про що неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.
Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, №30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).
Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування у стані невизначеності учасників процесу, а нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).
Отже, оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України, оскільки не містить аргументованих та переконливих мотивів необхідності зупинення провадження у справі, як щодо об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до розгляду касаційної скарги ОСОБА_2 по справі №946/3565/24, так і щодо того, що зібрані у цій справі докази дійсно не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені з неправильним застосуванням норм процесуального права, та без врахування висновків, викладених в рішеннях Верховного Суду, Європейського суду з прав людини, що призвело до постановлення помилкової ухвали щодо зупинення провадження у справі, відповідно до ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 6 п. 1, 379, 382-384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково, ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 липня 2025 року про зупинення провадження по справі – скасувати.
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено: 16 січня 2026 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький 

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда