ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року 
м. Київ

справа № 480/11265/23
адміністративне провадження № К/990/39807/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Олендера І.Я.,
суддів: Гончарової І.А.,  Ханової Р.Ф., 

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року (суддя Кунець О.М.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року (судді: Калиновський В.А. (головуючий), Бегунц А.О., Русанова В.Б.) у справі № 480/11265/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроальянс» до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
У С Т А Н О В И В:
І. Суть спору
1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроальянс» (далі - позивач, платник податків, Товариство, ТОВ «Агроальянс») звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області (далі - відповідач, контролюючий орган, ГУ ДПС у Сумській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «В4» від 11.08.2023 № 531318280703 в частині: завищення ТОВ «Агроальянс» суми податкового кредиту (рядок 17 поточної декларації) на суму ПДВ 445 666,67 грн по взаємовідносинах з ТОВ «Атлантик груп» за квітень 2023 (відсутні первинні документи, які підтверджують понаднормативне користування вагонами); заниження ТОВ «Агроальянс» податкових зобов`язань за рахунок не нарахування ПДВ по операціях з використання продукції сільськогосподарського виробництва не в господарській діяльності, а саме - побічного продукту кукурудзи українського походження 2022 (код УКТ ЗЕД 1005) в кількості - 184,1 т та подрібненого зерна кукурудзи (код УКТ ЗЕД 2302) в кількості - 375 т на суму ПДВ 146 413,17 грн. 
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки, які викладені в акті про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства є помилковими та необґрунтованими, а прийняте на підставі даного акта від 06.07.2023 № 4485/18-28-07-03-07/30174932/199 податкове повідомлення-рішення таким, що підлягає скасуванню. Позивач зазначає, що компенсація витрат за понаднормативне користування вагонами передбачена додатковими угодами до договору №1409 від 14.09.2022 та підтверджено первинними документами, зокрема, зареєстрованою в ЄРПН податковою накладною від 18.04.2023 № 31. Стосовно не нарахування ПДВ по операціях з використанням продукції сільськогосподарського виробництва не в господарській діяльності, а саме побічного продукту кукурудзи українського походження 2022 - було надано бухгалтерські довідки, в яких пояснювалось, що у зв`язку з розбіжністю в тлумаченні показників якості зерна в ДСТУ України та Європейського Союзу було змінено номенклатуру отриманого товару на «кукурудза українського походження врожаю 2022 року».
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року, адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Сумській області форми «В4» від 11.08.2023 № 531318280703 в частині: завищення ТОВ «Агроальянс» суми податкового кредиту (рядок 17 поточної декларації) на суму ПДВ 445 666,67 грн по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Атлантик груп» за квітень 2023 року; заниження ТОВ «Агроальянс» податкових зобов`язань за рахунок не нарахування ПДВ по операціях з використання продукції сільськогосподарського виробництва не в господарській діяльності, а саме: побічного продукту кукурудзи українського походження 2022 (код УКТ ЗЕД 1005) в кількості - 184,1 т та подрібненого зерна кукурудзи (код УКТ ЗЕД 2302) в кількості - 375 т на суму ПДВ 146 413,17 грн.
4. Суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача про те, що висновки, які викладені відповідачем в акті від 06.07.2023 № 4485/18-28-07-03-07/30174932/199 про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства є помилковими та необґрунтованими, у зв`язку з чим зазначив, що податкове повідомлення-рішення форми «В4» від 11.08.2023 № 531318280703 в частині: завищення ТОВ «Агроальянс» суму податкового кредиту (рядок 17 поточної декларації) на суму ПДВ 445 666,67 грн по взаємовідносинах з ТОВ «Атлантик груп» за квітень 2023 та заниження ТОВ «Агроальянс» податкових зобов`язань за рахунок не нарахування ПДВ по операціях з використання продукції сільськогосподарського виробництва не в господарській діяльності, а саме побічного продукту кукурудзи українського походження 2022 (код УКТ ЗЕД 1005) в кількості - 184,1 т та подрібненого зерна кукурудзи (код УКТ ЗЕД 2302) в кількості - 375 т на суму ПДВ 146 413,17 грн, прийнято контролюючим органом необґрунтовано та без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій ГУ ДПС у Сумській області подало касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року у справі № 480/11265/23 та прийняти нове рішення, яким відмовити ТОВ «Агроальянс» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
6. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ГУ ДПС у Сумській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Агроальянс» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за квітень 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.
За результатами проведеної перевірки складено акт від 06.07.2023 № 4485/18-28-07-03-07/30174932/199 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Агроальянс» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за квітень 2023 року від`ємного значення податку на додану вартість, яке визначене з урахуванням від`ємного значення, задекларованого у попередніх звітних періодах, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.
Так, перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні в Декларації за квітень 2023 року від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, встановлено порушення платником податків пп. «а» п. 185.1 ст .185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, п.п. «а» п. 198.1, 198.2 ст. 198, абзацам першому - третьому, абзацам першому - другому п. 198.3, п.п. «г» п. 198.5 і абзацу третьому п. 198.6 ст. 198, п. 200.4 ст. 200, п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України, оскільки, за висновками контролюючого органу, позивачем було: завищено заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ на розрахунковий рахунок по декларації за квітень 2023 року на загальну суму ПДВ 94 998,34 грн; завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (ряд. 21 декларації за квітень 2022 року) на загальну суму ПДВ 745 413,17 грн; занижено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (ряд. 21 декларації за квітень 2022 року) на загальну суму ПДВ 83 750,00 грн.
Зокрема, ГУ ДПС у Сумській області було встановлено, що ТОВ «Агроальянс» було завищено показник рядка 10.1 (колонка Б) Декларації з ПДВ за квітень 2023 року в сумі 445 666,67 грн по операції з придбання у ТОВ «Атлантік груп» (код ЄДРПОУ 40641829) послуг по компенсації витрат за понаднормове користування вагонами із ст. Ізов (ПКП). Перевіркою було встановлено, що ТОВ «Атлантік груп» в адресу ТОВ «Агроальянс» виписано податкову накладну від 18.04.2023 № 31 на компенсацію витрат за понаднормове користування вагонами із ст. Ізов (ПКП) 1337 вагоно-діб 2000,00 грн (Вагони: 59260737, 592320074, 59033100, 59260646, 58862327, 59556688, 59053991, 5886388, 59268177, 59620506, 59067603, 59235416, 59820563, 59843870, 59268326, 59235218, 59843938, 59588079, 59268508, 59230268, 59843904, 59843888, 59267823, 59843854, 59843946, 59230250, 59230243, 59843912, 59067587, 59735119, 58861709, 59231985) на загальну суму 267 4000,00 грн, в т. ч. ПДВ 445 666,67 грн.
Такі висновки податкового органу ґрунтуються на тому, що відповідно до правил користування вагонами та контейнерами облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними проводиться на станціях відправлення та призначення за відомістю плати за користування вагонами форми ТУ - 46, відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46К, які складаються на підставі пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, актів про затримку вагонів форми ГУ23-А, акти загальної форми ТУ 23. Відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів в пунктах навантаження та вивантаження та на під`їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами.
При цьому, в акті наданих послуг № 64 від 18.04.2023 вказана номенклатура - «компенсація витрат за понаднормове користування вагонами із ст. Ізов (ПКП) 1337 вагонодіб 2000,00..». У додатку до акту наданих послуг № 64 від 18.04.2023 зазначено номери вагонів, період, кількість діб, кількість діб понаднормового користування вагонами.
Водночас ТОВ «Атлантік груп» не є власником вагонів 59260737, 59232074, 59033100, 59260646, 58862327, 59556688, 59053991, 5886388, 59268177, 59620506, 59067603, 59235416, 59820563, 59843870, 59268326, 59235218, 59843938, 59588079, 59268508, 59230268, 59843904, 59843888, 59267823, 59843854, 59843946, 59230250,59230243, 59843912, 59067587, 59735119, 58861709, 59231985. Власниками даних вагонів є ТОВ «Ника Транс Логистика», АТ «ДНІПРОАЗОТ».
Контролюючим органом (з посиланням на дані ЄРПН за період з грудня 2022 року по квітень 2023 року) не було встановлено взаємовідносин ТОВ «Атлантік груп» з ТОВ «Ника Транс Логистика», АТ «ДНІПРОАЗОТ». Також, відсутні виписані і зареєстровані податкові накладні з номенклатурою «компенсація витрат за понаднормове користування вагонами» вищевказаними постачальниками на адресу ТОВ «Атлантік груп».
Крім того, під час проведення перевірки контролюючим органом було встановлено порушення - заниження податкових зобов`язань за рахунок не нарахування ПДВ по операціях з використання продукції сільськогосподарського виробництва не в господарській діяльності, а саме: побічного продукту кукурудзи українського походження 2022 (код УКТ ЗЕД 1005) в кількості - 184,1 т та подрібненого зерна кукурудзи (код УКТ ЗЕД 2302) в кількості - 375 т на суму ПДВ 146 413,17 грн.
Так, в ході проведення перевірки встановлено, що ТОВ «Агроальянс» придбало в лютому 2023 року, квітні 2023 року подрібнене зерне кукурудзи (код УКТ ЗЕД 2302) в кількості - 710 т на загальну суму - 1 177 500,00 грн, в т.ч. ПДВ - 196 250 грн та побічний продукт кукурудзи українського походження 2022 (код УКТ ЗЕД 1005) в кількості - 184,1 т на загальну суму - 276 150,10 грн, в т.ч. ПДВ - 33 913,17 грн.
Відповідно даних ЄРПН в зареєстрованих податкових накладних виписаних СТОВ «Дружба-Нова» (код ЄДРПОУ 31333767), ТОВ «Українсько-Голландська Агрокомпанія» (код ЄДРПОУ 33174406), ПП «ДРУЖБА 6» (код ЄДРПОУ 34583906) в адресу ТОВ «Агроальянс» на реалізацію ТМЦ, вказана номенклатура товару - побічний продукт кукурудзи українського походження 2022 та подрібнене зерно кукурудзи.
В свою чергу, ТОВ «Агроальянс» включено суму ПДВ по взаємовідносинам до складу податкового кредиту за відповідні періоди.
В наданих до перевірки договорах на придбання вказана номенклатура товару - побічний продукт кукурудзи українського походження 2022 та подрібнене зерно кукурудзи.
Згідно висновків контролюючого органу, дане придбання ТМЦ (побічного продукту кукурудзи українського походження 2022 та подрібненого зерна кукурудзи) не підтверджено даними бухгалтерського обліку, а саме - не відображено в оборотно - сальдовій відомості по Дт-ту рахунку 281 «Товари на складі» за лютий 2023 року та квітень 2023 року. В оборотно - сальдовій відомості та картці рахунку 281 оприбуткована лише кукурудза українського походження врожаю 2022 року, яка в подальшому була реалізована на експорт.
В наданих до перевірки ВМД в графі 31 «Вантажні місця та опис товарів» зазначено зерно кукурудзи, українського походження згідно з ДСТУ 4525:2006, врожаю 2022 року та інвойсів у графі опису товару зазначено зерно кукурудзи, українського походження згідно з ДСТУ 4525:2006, врожаю 2022 року з кодом УКТ ЗЕД - 1005900000.
Відповідач просив суд врахувати, що до перевірки не надано первинних документів, що підтверджують реалізацію побічного продукту та подрібненого зерна кукурудзи, за даними бухгалтерського обліку по рахунку 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» не відображена реалізація даних ТМЦ.
Крім того, при проведення інвентаризації станом на 26.06.2023 року не встановлено залишків цих ТМЦ.
При цьому, під час перевірки відповідачем встановлено, що між ТОВ «Агроальянс» та нерезидентом UAB «Solisko» було укладено контракт від 07.02.2023 № S007/02/23, яким визначено наступне: предмет договору «Продавець зобов`язується поставити, а Покупець зобов`язується прийняти та оплати зерно кукурудзи, врожаю 2021/2022 маркетингового року, українського походження (надалі - «Товар») насипом у кількості та на умовах визначених цим контрактом» (п.п. 1.1 контракту); якість товару: «сторони домовились встановити наступні граничні показники якості товару: вологість: не більше 14,5 %; сміттєва домішка: не більше 20 %; биті зерна: не більше 25 %; пошкоджені зерна: не більше 35 %; зараженість шкідниками: не допускається; інші показники: згідно з ДСТУ4525:2006; без ГМО; метод аналізу згідно ДСТУ4525:2006» (п.п. 2.1).
Не погоджуючись з такими висновками акта перевірки, ТОВ «Агроальянс» були подані заперечення від 24.07.2023 № 47, які були розглянуті та відхилені листом від 07.08.2023 № 1515/12/18-28-07-03-07.
На підставі вказаного акта перевірки, ГУ ДПС у Сумській області було прийняте податкове повідомлення-рішення форми «В4» від 11.08.2023 № 531318280703, яке ТОВ «Агроальянс» вважає протиправним та просить скасувати в частині: завищення ТОВ «Агроальянс» суму податкового кредиту (рядок 17 поточної декларації) на суму ПДВ 445 666,67 грн по взаємовідносинах з ТОВ «Атлантик груп» за квітень 2023 (відсутні первинні документи, які підтверджують понаднормативне користування вагонами); заниження ТОВ «Агроальянс» податкових зобов`язань за рахунок не нарахування ПДВ по операціях з використання продукції сільськогосподарського виробництва не в господарській діяльності, а саме побічного продукту кукурудзи українського походження 2022 (код УКТ ЗЕД 1005) в кількості - 184,1 т та подрібненого зерна кукурудзи (код УКТ ЗЕД 2302) в кількості - 375 т на суму ПДВ 146 413,17 грн.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
7. У доводах касаційної скарги, відповідач цитує норми матеріального та процесуального права, вказує на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій того, що у позивача відсутні будь-які документи, що підтверджують понаднормове використання вагонів, зокрема, і на час проведення перевірки. Відповідач наголошує, що договір від 14.09.2022 №1409 про надання транспортно-експедиційних послуг, укладений між ТОВ «Агроальянс» і ТОВ «Атлантик груп», взагалі не містить умов, щодо вартості понаднормового використання вагонів і лише додаткові угоди визначають вартість понаднормового використання вагонів. 
Відповідач зазначає, що до матеріалів справи, що розглядається позивачем було надано судам: додаткову угоду № 11 від 14.11.2022 до договору про надання транспортно-експедиційних послуг № 1409 від 14.09.2022; додаткову угоду № 13 від 30.11.2022 до договору про надання транспортно-експедиційних послуг № 1409 від 14.09.2022; додаткову угоду № 14 від 06.12.2022 до договору про надання транспортно-експедиційних послуг № 1409 від 14.09.2022; додаткову угоду №13 від 30.11.2022; додаткову угоду № 15 від 06.12.2022; додаткову угоду № 17 від 11.01.2023; додаткову угоду №16 від 09.01.2023 та додаткову угоду № 18 від 13.01.2023, згідно умов яких послуги з організації здійснення перевезення вантажу залізничним транспортом надаються з станції 426108 ст. Засулля Південна залізниця до станції призначення 352609 ст. Ізов ПКП (територія України). До матеріалів справи позивачем також було долучено листи W.KROM Sp.zo.o-SP Komandytowa, зазначено про затримку розвантаження вагонів на території Польщі, тоді як дані листи не містять інформації про затримання вагонів на території ст. Ізов (Україна). За змістом вище наведених додаткових угод до Договору № 1409 умовами договору визначено кінцевий пункт прибуття вантажу це ст. Ізов, подальший супровід вантажу через кордон на територію Польщі умовами договору не передбачений.
При цьому, відповідач вказує, що жодна додаткова угода до вказаного договору від 14.09.2022 № 1409 про надання транспортно-експедиційних послуг не містить переліку вагонів які використовувались під час спірних господарських операцій, а тому не можливо встановити понаднормове використання таких вагонів. Так, згідно додаткових угод, загальна кількість вагонів становить 51 вагон (без можливості провести ідентифікацію вагонів), тоді як в акт наданих послуг від 18.04.2023 № 64 включено до переліку 32 вагони з номерами, але фактично встановити, що саме ці вагони були використані під час господарської операції по додатковим угодам не можливо.
Також, контролюючий орган звертає увагу, що під час проведення перевірки вказані додаткові угоди до договору про надання транспортно - експедиційних послуг № 1409 від 14.09.2022 не були надані до перевірки.
Крім того, відповідач зазначає, що ГУ ДПС у Сумській області листом від 19.02.2024 № 1684/6/18-28-05-08 звернулось до АТ «Укрзалізниця» з проханням надати інформацію та документи, щодо нібито понаднормового використання вагонів згідно з вказаним актом від 18.04.2023 № 64 на ст. Ізов. Листом №Ц-2-94/199-24 від 11.03.2024 АТ «Укрзалізниця» було надано інформацію, що вагони зазначенні в акті № 64 від 18.04.2023 знаходилися по станції Ізов в межах нормативного часу передбаченого для обробки поїздів.
Відповідач вказує, що судами попередніх інстанцій не було надано належної оцінки вказаним доводам контролюючого органу, а також тому, що у позивача відсутні будь-які документи, що підтверджують понаднормове використання вагонів. У зв`язку із зазначеним, відповідач вважає, що позивачем віднесено до складу податкового кредиту суми, які не передбачені договором, а також не надано документального підтвердження понесених витрат та їх стосунку до господарської діяльності Товариства. Крім того, відповідачем зазначено про ненадання позивачем до перевірки доказів перегляду вартості послуг з організації транспортно- експедиційних послуг та підтверджуючих документів про зміну істотних умов ціноутворення.
Також, відповідач звертає увагу, що позивачем до перевірки не було надано первинних документів, що підтверджують реалізацію Товариством побічного продукту та подрібненого зерна кукурудзи (за даними бухгалтерського обліку по рахунку 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» не відображена реалізація даних ТМЦ). Крім того, при проведення інвентаризації станом на 26.06.2023 року не встановлено залишків цих ТМЦ.
Відповідач вважає, що зазначене у своїй сукупності призвело до неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушень норм процесуального права при прийнятті оскаржуваних рішень.
8. Позивач надіслав відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права та просить залишити скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін.
9. Касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю).
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції
10. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).
11. Перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях норм матеріального права та дотримання норм процесуального права у спірних правовідносинах, Верховний Суд виходить з наступного.
У справі, що розглядається суди першої та апеляційної інстанції розглянувши позовні вимоги дійшли висновку про наявність правових підстав для їх задоволення у повному обсязі, зокрема, зазначаючи про те, що спірна сума ПДВ по господарській операції щодо компенсації ТОВ «Атлантик груп» витрат за понаднормативне користування вагонами правомірно включена ТОВ «Агроальянс» до податкового кредиту та в подальшому відображена при розрахунку показника рідка 19 Декларації з податку на додану вартість за квітень 2023 року, оскільки вказана господарська операція повністю підтверджуються первинними документами, складеними у відповідності до вимог чинного законодавства. Також суди зазначили, що факт підтвердження господарських операцій позивача з купівлі-продажу кукурудзи підтверджується сукупністю належних первинних документів, які містять достатньо обов`язкових реквізитів, які дозволяють ідентифікувати учасників і суть господарських правовідносин.
12. Суд зазначає про передчасність таких висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Так, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (пункт 44.1 статті 44 Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України).
Згідно з положеннями пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту
З аналізу вказаних положень податкового законодавства вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Зазначена правова позиція неодноразово була викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 28 квітня 2020 року у справі № 826/15568/16, від 10 квітня 2020 року у справі № 808/954/17, від 09 вересня 2021 року у справі № 460/2315/19.
Згідно з положеннями статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Встановлюючи правило щодо обов`язкового документального підтвердження сум податкового кредиту, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце. Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми) як принцип бухгалтерського обліку, що закріплений в статті 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», так само характеризує і податковий облік.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Це відповідає і вимогам статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України щодо достовірності доказів.
За змістом пункту 44.3 статті 44 Податкового кодексу України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків, але не менше: 44.3.1. 2555 днів - для документів та інформації, необхідних для здійснення податкового контролю відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу; 44.3.2. 1825 днів - для первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, що складаються особами, визначеними пунктом 133.1 статті 133, підпунктом 133.2.2 пункту 133.2 та пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, а також юридичними особами, які обрали спрощену систему оподаткування, за винятком документів, до яких застосовується більш тривалий строк зберігання згідно з підпунктом 44.3.1 цього пункту; 44.3.3. 1095 днів - для інших документів, на які не поширюються вимоги підпунктів 44.3.1 та 44.3.2 цього пункту; 44.3.4. 1095 днів - для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, включаючи дозвільні документи.
Строки зберігання документів та інформації, визначені цим пунктом, розраховуються з дня подання податкової звітності чи іншої звітності, передбаченої цим Кодексом, для складення якої використовуються зазначені документи та/або інформація, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного строку подання такої звітності, а для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - з дня завершення строку їх дії).
Відповідно до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію (стаття 1). Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9).
З огляду на вказані норми права підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності не підтверджених відповідними первинними документами.
Таким чином, на підтвердження правомірності формування даних податкового обліку Товариство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які і є підставою для формування даних податкового та бухгалтерського обліку.
Згідно вимог пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності) (пункт 85.4 статті 85).
Отже платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.
У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови (пункт 85.6 статті 85).
Відповідно до вимог пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Таким чином, ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України до їх відсутності.
Аналогічне правозастосування викладено у постановах Верховного Суду від 06.08.2019 у справі №160/8441/18, від 28.10.2021 у справі №802/880/18-а, від 06.09.2022 у праві №640/772/21, від 14.12.2022 у справі №640/637/19, від 07.02.2023 у справі №640/9880/19, від 03.10.2023 у справі №420/534/20.
Слід зазначити, що вищенаведеними нормами презюмується, що платник має зберігати документи, на підставі яких ним формувалися всі дані бухгалтерського обліку, а відповідно і декларувалися всі показники податкового обліку. Тобто показники податкової звітності мають бути підтверджені документально.
Також положеннями пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Згідно з положеннями пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).
Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.
У справі, що розглядається судами попередніх інстанцій зазначено, що здійснення спірних господарських операцій позивача підтверджується сукупністю належних первинних документів, складених у відповідності до вимог чинного законодавства, а саме: договором від 14.09.2022 № 1409 про надання транспортно-експедиційних послуг; додатковими угодами від 14.11.2022 № 11, від 30.11.2022 № 13, від 06.12.2022 № 14, від 06.12.2022 № 15, від 09.01.2023 № 16, від 11.01.2023 № 17, від 13.01.2023 № 18 до вказаного договору від 14.09.2022 № 1409; актом надання послуг від 18.04.2023 № 64 з додатком до нього про компенсацію витрат за понаднормативне користування вагонами із ст. Ізов (ПКП) 1337 вагоно-діб на суму 2 674 000,00 грн (ПДВ 445 666,67 грн); рахунком від 18.04.2023 № 56 на оплату компенсації витрат за понаднормативне користування вагонами та платіжними документами про оплату цього рахунку; претензією ТОВ «Атлантик груп» від 28.04.2023 № 2804-3 на адресу ТОВ «Агроальянс» про погашення заборгованості з компенсації витрат за понаднормативне користування вагонами на підставі вищевказаного акту; рахунками-фактурами (інвойсами) вантажоодержувачу про оплату вантажу, в яких зокрема вказані номери вагонів, якими перевозиться вантаж та повідомленнями декларанту (ТОВ «Агроальянс») про дату вивезення вантажу з території України і номерів вагонів; залізничними накладними про повернення вагонів з їх номерами і датами повернення вагонів; зовнішньоекономічним контрактом від 07.02.2023 № S007/02/23 на поставку зерна кукурудзи врожаю 2022/2023 маркетингового року, українського походження укладеним між ТОВ «Агроальянс» і UAB «Solisko» (Литва); договором поставки від 01.02.2023 № ДН-01/02/2023-А укладеним між ТОВ «Агроальянс» та СТОВ «Дружба-Нова» на виконання вказаного контракту від 07.02.2023 № S007/02/23; відповідними видатковими та податковими накладними, тощо.
Водночас, Суд звертає увагу (що не заперечується позивачем, зокрема і у відзиві на касаційну скаргу), що за змістом акта перевірки від 06.07.2023 № 4485/18-28-07-03-07/30174932/199 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Агроальянс», на підставі висновків якого контролюючим органом було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, не вбачається, що зазначені первинні документи у вказаному судами обсязі були надані позивачем до перевірки контролюючому органу, про що відповідач неодноразово зазначав під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій.
Суд зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій було залишено без уваги та належної оцінки доводи відповідача, що у позивача відсутні будь-які документи, що підтверджують понаднормове використання вагонів у спірних правовідносинах, зокрема, на час проведення перевірки. Крім того, контролюючий орган неодноразово зазначав, що додані позивачем до матеріалів справи докази не містять жодної підтвердженої інформації щодо про затримання вагонів (розвантаження) на території ст. Ізов (Україна) (кінцевий пункт прибуття вантажу за договором надання транспортно-експедиційних послуг № 1409 від 14.09.2022 та додаткових угод до нього).
Також без належної уваги залишились доводи контролюючого органу, що за змістом додаткових угод до вказаного договору від 14.09.2022 № 1409 про надання транспортно-експедиційних послуг не містить переліку вагонів які використовувались під час спірних господарських операцій, а тому не можливо встановити понаднормове використання таких вагонів. 
Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що за змістом договору від 14.09.2022 №1409 про надання транспортно-експедиційних послуг укладеного між ТОВ «Агроальянс» і ТОВ «Атлантик груп», цей договір регулює взаємовідносини Сторін, пов`язані з виконанням Експедитором (ТОВ «Атлантик груп») транспортно-експедиційних послуг, зазначених в розділі 4 цього договору, при перевезеннях вантажів по територіях країн СНД та інших держав, з наданням власного (орендованого) або який перебуває у володінні Експедитора на інших законних підставах, рухомого складу, за заявками і за рахунок Клієнта (ТОВ «Агроальянс») (пункт 1.1 договору).
В пункті 3.1 договору Сторони встановили, що Клієнт зобов`язаний сплатити всі документально підтверджені витрати Експедитора, пов`язані з виконанням останнім своїх зобов`язань за договором, в тому числі непередбачені витрати, понесені в інтересах Клієнта і які виникли не з вини Експедитора, а також сплатити належну винагороду в терміни і на умовах, зазначених в договору.
Також в пункті 3.7 договору встановлено, що якщо інше не визначено в протоколі узгодження договірної ціни, Клієнт забезпечує нормативний термін перебування вагонів, які використовуються для перевезень вантажів Клієнта, на станціях відвантаження/вивантаження не більше: 3 (трьох) діб на станціях відвантаження; 3 (трьох) діб на станціях вивантаження. Простій вагонів понад установлений строк обчислюється Сторонами в добах, при цьому неповну добу вважають як повну. Розмір оплати за перебування вагонів на станціях відвантаження/вивантаження понад встановлений нормативний термін встановлюється Сторонами в протоколах узгодження договірної ціни.
У справі, що розглядається контролюючий орган неодноразово зазначав про те, що будь-яких протоколів узгодження договірної ціни, які є невід`ємною частиною договору, під час перевірки та під час заперечення на висновки акта перевірки позивачем надано не було, як і не було надано доказів перегляду вартості послуг з організації транспортно-експедиційних послуг та підтверджуючих документів про зміну істотних умов ціноутворення, що також залишилось без належної оцінки судів першої та апеляційної інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень.
Також, відповідач звертав увагу, що позивачем до перевірки не було надано первинних документів, що підтверджують реалізацію Товариством побічного продукту та подрібненого зерна кукурудзи (за даними бухгалтерського обліку по рахунку 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» не відображена реалізація даних ТМЦ; з урахуванням того, що при проведення інвентаризації станом на 26.06.2023 року не встановлено залишків цих ТМЦ).
Крім того, Суд зазначає, що за змістом оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій, також не вбачається, що суди встановлювали обставини подання / не подання позивачем відповідних документів за спірними господарськими операціями на розгляд контролюючого органу за процедурою визначеною положеннями абзацу другого пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України.
Суд зазначає, що позивач у касаційній скарзі обґрунтовував підстави для касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, зокрема, пунктом 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Водночас, Суд зазначає, що у справі, що розглядається, в контексті спірних правовідносин суди першої та апеляційної інстанцій не встановили усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення цього спору, що позбавляє суд касаційної інстанції можливості здійснити касаційний перегляд справи із прийняттям остаточного судового рішення, яке б вирішило спір між сторонами, і реалізувати мету, з якою касаційне провадження було відкрито.
Суд зазначає, що положення статі 341 Кодексу адміністративного судочинства України не наділяють суд касаційної інстанції повноваженнями встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
13. Крім того, колегія судів зазначає, що Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) щодо якості судових рішень на рівні рекомендацій, що мають характер норм «м`якого права», наголосила, що якість будь-якого судового рішення залежить головним чином від якості його обґрунтування. Воно не лише полегшує розуміння сторонами суті рішення, а насамперед слугує гарантією проти свавілля. Обґрунтування судового рішення загалом засвідчує дотримання національним суддею принципів, проголошених ЄСПЛ. При цьому навіть «проміжні» процесуальні рішення потребують належного викладу підстав їх прийняття, якщо вони стосуються індивідуальних свобод. Належне мотивування судового рішення - це стандарт ЄСПЛ, напрацьований за результатами розгляду заяв про порушення права на справедливий суд. Аналіз практики ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції свідчить, що право на мотивоване судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи.
По-перше, ціль мотивування судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати і довести, передусім сторонам, що суд справді почув, а не проігнорував їхні позиції. По-друге, мотивоване судове рішення надає сторонам змогу вирішити питання про доцільність його оскарження. По-третє, належне мотивування судового рішення забезпечує ефективний апеляційний перегляд справи. По-четверте, тільки мотивоване судове рішення забезпечує можливість здійснювати суспільний контроль за правосуддям.
14. Суд звертає увагу, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, пункт 23). Тому за наведених вище підстав, якими Суд обґрунтував своє рішення, не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
15. За змістом частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів. 
Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України).
16. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (стаття 72 Кодексу адміністративного судочинства України). 
Для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно дослідити докази, надати належну правову оцінку як кожному окремому доказу та сукупності доказів, які міститься в матеріалах справи або витребовуються, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
17. Згідно статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій вказаним вимогам не відповідають.
18. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
19. За правилами частин другої та четвертої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Сумській області задовольнити частково.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року у справі № 480/11265/23 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	І.Я.Олендер І.А. Гончарова   Р.Ф. Ханова