Справа №: 272/302/25
Провадження № 2/272/33/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року 

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді - Карповця В.В.,
з участю секретаря судового засідання - Бойко І.В.,
з участю: позивача- ОСОБА_1 ,
представника позивача: ОСОБА_2 ,
відповідачки ( в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 , 
представника відповідачки - ОСОБА_4 
представника органу опіки та піклування - Герасимчук А.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Андрушівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Андрушівської міської ради, про позбавлення батьківських прав, суд -
встановив:
представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_3 про позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування заяви зазначила, що позивач перебував із відповідачкою у шлюбі з 18.09.2021 по 15.09.2022 року . Від даного шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З липня 2022 року син проживає разом із позивачем. Лише батько дбає про сина, забезпечує його своїм піклуванням, турботою та любов`ю. Між позивачем та відповідачкою укладений договір між батьками щодо здійснення батьківських прав, умови сплати аліментів та визначення місця проживання дитини від 06.07.2022 року , який посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського районного нотаріального округу Житомирської області Чистяковим А.О.. З того часу син проживає лише з батьком. Мати спочатку зустрічалась з ОСОБА_6 , однак зовсім не надавала коштів на утримання, одяг та взуття не купувала. Протягом останніх 4 місяці взагалі перестала телефонувати, цікавитись про життєдіяльність дитини, на сьогоднішній день син не знає де мати, бачилися востаннє восени минулого року. Позивач також не спілкується із відповідачкою, яка самоусунулась та віддалилась від ним. Причиною укладення даного договору стала легковажність матері відносно виховання сина. Враховуючи викладене представник позивача просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили даний позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні пояснив, що на початку повномаштабного вторгнення рф на територію України, він був мобілізований і проходив військову службу. Після укладення договору між батьками щодо здійснення батьківських прав, умови сплати аліментів та визначення місця проживання дитини від 06.07.2022 року позивач був звільнений із ЗСУ.
Відповідачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали, не заперечували щодо задоволення позову.
Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні вважає про недоцільність позбавлення відповідачку батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , оскільки наданий час сім`я, яка знаходиться у кризовій ситуації у них на обліку не перебувала. Позивач звернувся до них із даною ситуацією лише тоді, коли звертався до суду із позовом. 
Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердили той факт, що відповідачка не виконує свої батьківській обов`язки по відношенню до сина ОСОБА_6 , не проживає разом із ними, вони відповідачку тривалий час не бачили.
Неповнолітній ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що не пам`ятає коли востаннє спілкувався із мамою, знає що вона проживає закордоном його вихованням займається лише батько.
Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.
18 вересня 2021 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_3 був укладений шлюб в Андрушівському відділі ДРАЦС у Бердичівському районі Житомирської області Центрально - західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис №76. Відповідачка після реєстрації шлюбу змінила прізвище із ОСОБА_9 на ОСОБА_10 .
Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 15 вересня 2022 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.8). 
До реєстрації шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 . Матір`ю дитини записана ОСОБА_11 , а батьком ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 ( а.с.7).
06 липня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3  уклали договір між батьками щодо здійснення батьківських прав, умови сплати аліментів та визначення місця проживання дітей, відповідно до умов якого малолітній ОСОБА_5 залишається проживати разом із батьком, мати має право безперешкодно спілкуватися із дитино не менше чотирьох годин в тиждень; у період зимових канікул дитини ( не менше ніж два тижні); у період літніх канікул дитини ( не менше ніж один місяць). Батько зобов`язується утримувати в повному обсязі сина , без отримання аліментів зі сторони матері (а.с.9-10).
17.03.2025 року Службою у справах дітей Андрушівської міської ради Бердичівського району Житомирської області було здійснено обстеження житлово-побутових умов проживання позивача, де умови проживання належні, ОСОБА_6 має окрему кімнату, забезпечениий одягом, взуттям, засобами гігієни, продуктами харчування. Мати не проживає з родиною 3-4 місяці (а.с.12).
Відповідно до характеристики наданої ОСОБА_12 ліцеєм №1 Вадим характеризується з позитивної сторони (а.с.13)
Відповідно до довідки-характеристики наданої Андрушівською школою мистецтв ім. М. ОСОБА_13 характеризується з позитивної сторони. Зазначено, що саме батько контролює відвідування уроків та забирає ОСОБА_6 після занять (а.с.14).
Відповіддю із Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України підтверджується те, що відповідачкою ОСОБА_3 перетинався кордон України 23.02.2025 року (а.с.63,64,65,66).
Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).
Згідно висновку органу опіки та піклування Андрушівської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав громадянку ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_1 та ОСОБА_3 06.07.2022 року уклали договір щодо здійснення батьківських прав, умови сплати аліментів та визначення місця проживання дітей. Наразі відповідачка перебуває закордоном. На комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Андрушівської міської ради представник Андрушівського ліцею №1 зазначив, що обоє батьків займаються вихованням дитини, цікавляться її життям та досягненнями. Мати перестала з`являтись більше пів року (а.с.48-49).
Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько/мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.
У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.
Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази саме умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні.
Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Суд враховуючи викладене вважає, що позивачем не доведено, що поведінка відповідачки відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками та наявність в її діях вини. Крім того між позивачем та відповідачкою укладений 06 липня 2022 року договір між батьками щодо здійснення батьківських прав, умови сплати аліментів та визначення місця проживання дітей, відповідно до якого дитина проживає разом із батьком та перебуває на повному його утриманні. Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, посилається на те, що відповідачка систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого сина, однак в судовому засіданні так і не було встановлено, що відповідачка є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Крім того, суд враховує, що відповідачка, яка є матір`ю дитини, проживає за кордоном, тому не може проводити час із дитиною. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини, шляхом позбавлення матері по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. 
Щодо визнання відповідачкою позову, суд не приймає визнання нею позову, дана обставинапорушує права та інтереси малолітньої дитини. Відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З огляду на викладені норми права, суд вважає, що визнання відповідачкою позову, а саме відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. Відтак, суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачкою позову, оскільки у цій категорії справ визнання позову суперечить закону, а саме частині третій статті 155 СК України, та порушує інтереси дитини.
Визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження існування обставин, передбачених частиною першою статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав.
Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні беззаперечні та достатні докази, які б підтверджували винну та свідому поведінку відповідачки щодо її ухилення від участі у вихованні сина, умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, суд дійшов висновку про невстановлення правових підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно її сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Таким чином, оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
На підставі ст.ст.150, 152, 155 СК України, керуючись ст.ст.4, 12-14, 77-82, 89, 95, 141, 258-260, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Андрушівської міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на 
поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:	В. В. Карповець