П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/27730/25	

Перша інстанція: суддя Іванов Е.А.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г. 

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10.11.2025 у справі № 420/27730/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, – 

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду У країни в Херсонській області щодо перебування громадянки ОСОБА_1 — представника дискримінованої групи громадян України, євреїв та неєвреїв, асоційованих з ними, які виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю — у ситуації забороненой дискримінації порівняно з іншими пенсіонерами;
- зобов`язати Відповідача вжити позитивні дії:
1) негайно припинити дискримінацію та утриматися від порушення принципу недискримінації;
2) вважати відповідно до Постанові Верховного Суду від 09 грудня 2024 року у справі № 360/777/23 що “Виплату пенсії особам, які виїхали на постійне проживання за кордон, можливо здійснювати шляхом перерахування коштів на діючі карткові рахунки, відкриті в українських банках. 
3) здійснювати виплату поточної пенсії Позивача на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в А Т “Ощадбанк”;
4) нарахувати та виплатити Позивачу на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в А Т “Ощадбанк” компенсацію за майнову шкоду в сумі 768 091,40 (сімсот шістдесят вісім тисяч дев`яносто одна грн. 40 коп.) грн.;
5) поновити виплату поточної пенсії Позивача та здійснити розрахунок недоотриманої пенсії Позивача за період з 01.03.2013 відповідно до пенсійного законодавства чинного на момент виконання судового рішення та виплатити вказані суми на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ “Ощадбанк”, за винятком виплаченой майнової шкоди, з урахуванням компенсації втрати частини доходів;
6) нарахувати та виплатити Позивачу на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в А Т “Ощадбанк” компенсацію за моральну шкоду в сумі 250 000 (Двісті п`ятдесят тисяч) грн.
7) Розробити та впровадити заходи щодо недопущення подальшої дискримінації громадян України, які виїхали на постійне проживання за кордон, зокрема позивачки, у тому числі шляхом аналізу внутрішніх практик, співпраці з профільними громадськими організаціями, проведення просвітницької роботи серед працівників територіальних органів Пенсійного фонду У країни; 
8) Встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язати відповідача подати звіт про його виконання у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили.
Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 19.08.2025 позов залишив без руху та позивачу надав 10-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали.
Постановляючи зазначену ухвалу від 19.08.2025 суд першої інстанції виходив з того, що недоліки позовної заяви повинні бути усунені шляхом надання до Одеського окружного адміністративного суду належним чином оформленого позову конкретизованими вимогами та надання суду квитанції про сплату судового збору.
01.09.2025 позивачем надано до суду заяву на виконання зазначеної ухвали.
В обґрунтування цієї заяви, позивач зазначив, що предметом оскарження є протиправність бездіяльності відповідача, яка полягає у залишенні позивача у стані забороненої дискримінації. Також позивач надав до суду квитанцію про сплату судового збору.
Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 08.09.2025 продовжив строк для усунення недоліків позовної заяви.
Постановляючи зазначену ухвалу від 08.09.2025 суд першої інстанції зазначив, що позивач просить визнати, що він перебуває в ситуації дискримінації, за ознакою раси, етнічного походження та місця проживання, а саме зазнає обмеження порівняно з іншими пенсіонерами в аналогічній ситуації - здійснення виплати пенсії на банківський рахунок, через, з одного боку - відсутність нормативного механізму щодо здійснення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, а з іншого боку, через об`єктивну неможливість виконати умови Порядку №1596 стосовно подання заяви про виплату пенсії на банківський рахунок, та відмови Відповідача визнавати будь-які інші способи подання заяви про виплату пенсії на її банківський рахунок, окрім тих, що прямо передбачені зазначеним Порядком, що призводить до фактичного позбавлення Позивача конституційного права на отримання її пенсії, а дії Відповідача що призвели до цієї дискримінації та до порушення принципу недискримінації - є протиправними.
Суд зауважив, що позивач фактично в прохальній частині позовної заяви зазначає, що він перебуває в ситуації дискримінації, проте, не вказує які саме дії вона оскаржує, вказуючи лише загальну фразу "дії Відповідача що призвели до цієї дискримінації та до порушення принципу недискримінації". Також, позивач просить негайно припинити дискримінацію та утриматися від вчинення дій, що призвели до цієї дискримінації та порушення принципу недискримінації.
Проте, суд першої інстанції вказав, що позивач не вказує, які саме дії він просить припинити та утриматись від яких конкретно дій.
22.09.2025 позивачем надано до суду заяву на виконання зазначеної ухвали. В обґрунтування цієї заяви, позивач зазначив, що не оскаржує жодної окремої дії відповідача та не ставить вимоги про визнання будь-якої дії відповідача протиправною.
Предметом оскарження є протиправність бездіяльності відповідача, яка полягає у залишенні позивача у стані забороненої дискримінації. 
Суть позову полягає у визнанні протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, яка призвела до того, що позивач, як представник дискримінованої групи громадян, опинився у ситуації забороненої дискримінації порівняно з іншими пенсіонерами. Саме ця бездіяльність є прямим порушенням права позивача на рівність та недискримінацію.
Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 29.09.2025 продовжив строк для усунення недоліків позовної заяви.
Постановляючи зазначену ухвалу від 29.09.2025 суд першої інстанції виходив з того, що саме належним чином оформлений позов, який вважається поданим у день первинного подання, направляється сторонам, а тому не може бути уточненим, доповненим, тощо, оскільки саме за поданим належним чином оформленим позовом суд вирішує питання про відкриття провадження по справі за вимогами, викладеними у позові, та у разі відкриття провадження направляє копії позову учасникам справи.
Таким чином, суд вказав, що позивачу необхідно надати до суду адміністративний позов у відповідності до кількості сторін із зазначенням всіх уточнень які вказано в заяві, які надано до суду на виконання ухвали суду від 08.09.2025.
13.10.2025 позивачем надано до суду адміністративний позов у новій редакції вимог.
Так, позивач на виконання вищевказаних ухвал від 08.09.2025 та 29.09.2025, подав належним чином оформлений позов з конкретизованими вимогами, а саме:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо перебування громадянина ОСОБА_1 — представника дискримінованої групи громадян України, євреїв та неєвреїв, асоційованих з ними, які виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю — у ситуації забороненой дискримінації порівняно з іншими пенсіонерами;
- зобов`язати Відповідача вжити позитивні дії: 
1) негайно припинити дискримінацію та утриматися від порушення принципу недискримінації; 
2) вважати відповідно до Постанові Верховного Суду від 09 грудня 2024 року у справі № 360/777/23 що “Виплату пенсії особам, які виїхали на постійне проживання за кордон, можливо здійснювати шляхом перерахування коштів на діючі карткові рахунки, відкриті в українських банках. Відповідну заяву із зазначенням банківських реквізитів має право подати представник пенсіонера на підставі довіреності. Особиста присутність пенсіонера під час подання такої заяви чинним законодавством не передбачена.”; 
3) здійснювати виплату поточної пенсії Позивача на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ “Ощадбанк”; 
4) нарахувати та виплатити Позивачу на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ “Ощадбанк” компенсацію за майнову шкоду в сумі 768 091,40 (сімсот шістдесят вісім тисяч дев`яносто одна грн. 40 коп.) грн.; 
5) поновити виплату поточної пенсії Позивача та здійснити розрахунок недоотриманої пенсії Позивача за період з 01.03.2013 відповідно до пенсійного законодавства чинного на момент виконання судового рішення та виплатити вказані суми на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ “Ощадбанк”, за винятком виплаченой майнової шкоди, з урахуванням компенсації втрати частини доходів;
6) нарахувати та виплатити Позивачу на визначений ним банківський рахунок № № НОМЕР_1 відкритий в АТ “Ощадбанк” компенсацію за моральну шкоду в сумі 250 000 (Двісті п`ятдесят тисяч) грн. 
7) розробити та впровадити заходи щодо недопущення подальшої дискримінації громадян України, які виїхали на постійне проживання за кордон, зокрема позивачки, у тому числі шляхом аналізу внутрішніх практик, співпраці з профільними громадськими організаціями, проведення просвітницької роботи серед працівників територіальних органів Пенсійного фонду України;
8) встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язати відповідача подати звіт про його виконання у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили.
Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 20.10.2025 продовжив строк для усунення недоліків позовної заяви.
Постановляючи зазначену ухвалу від 29.09.2025 суд першої інстанції виходив з того, що у змісті позовних вимог позивач просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області поновити виплату поточної пенсії позивача та здійснити розрахунок недоотриманої пенсії позивача з 01.03.2013.
Водночас, з позовом до суду позивач звернувся 14.08.2025, тобто з пропуском встановленого КАС України шестимісячного строку.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції вказав, що виявлені недоліки повинні бути усунені шляхом надання до Одеського окружного адміністративного суду заяви про поновлення строку на звернення до суду із зазначенням відповідних обставин та докази поважності причин пропуску.
04.11.2025 від представника позивача надано заяву про поновлення процесуального строку.
В обґрунтування заяви позивач зазначає, що з урахуванням подання уточненого позову та уточнених позовних вимог, щодо визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України Херсонській області щодо перебування громадянки ОСОБА_1 — представника дискримінованої групи громадян України, євреїв та неєвреїв, асоційованих з ними, які виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю — у ситуації забороненой дискримінації порівняно з іншими пенсіонерами, в якій Позивач перебуває з моменту виїзду за кордон і продовжує перебувати дотепер - є триваючим правопорушенням. 
Позивач зауважує, що оскільки строк звернення із головною позовною вимогою — не пропущений, то відповідно не може вважатися таким, що сплив, і строк звернення з похідними вимогами, метою яких є усунення правових наслідків, спричинених порушенням права Позивача на недискримінацію.
Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 10.11.2025 у задоволенні заяви представника позивача про поновлення строку звернення до суду – відмовив.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії – повернув без розгляду.
Роз`яснив позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
З наведених підстав суд першої інстанції виснував, що позивачем не зазначено обставин за яких він не міг вчасно звернутись до суду, тобто в даному випадку має місце не зацікавленість позивача у вирішенні зазначеного питання.
Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі вказує, що ухвала судом першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим просить її скасувати та ухвалити нову постанову, якою справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- замість дослідження фактичних обставин та предмету позову, суд першої інстанції послався на численні фрагменти судової практики, які не відповідають предмету доказування, не стосуються дискримінації як правової категорії, використовуються для обґрунтування тверджень, яких позивач не заявляв. Таке обґрунтування є формальним, суперечить принципам змагальності та офіційного з`ясування всіх обставин справ.
- суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано змінив зміст заявлених позовних вимог, а саме у тексті оскарженої ухвали зазначено, що позивач просить зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області поновити виплату поточної пенсії позивача та здійснити розрахунок недоотриманої пенсії позивача 01.03.2013, проте такі вимоги не були заявлені.
- П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 13.08.2024 по справі № 420/21779/23 адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнив, та, зокрема, зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити виплату пенсії на банківський рахунок ОСОБА_1 , згідно Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, за правилами встановленими Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року №1596”. Позивач з метою сприяння Відповідачу у виконанні покладених на нього обов`язків Позивач відкрив рахунок у АТ “Ощадбанк”, поточний рахунок № НОМЕР_2 (Далі - “Банківський рахунок”). 21.02.2025 представник позивача звернувся до відповідача із заявою про виплату пенсії на вказаний рахунок, додавши до неї особисту заяву Позивача від 20.02.2025 року, підписану уповноваженим представником банку та завірену печаткою банку. 25.03.2025 отримано лист відповідача №2300-1468/М-02/8-2100/25, яким Відповідач відмовив у виплаті пенсії на банківський рахунок Позивача. Відповідач мотивував відмову тим, що для виплати пенсії через поточні рахунки в банках Позивач має особисто подати заяву про виплату пенсії, відповідно до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Вирішуючи питання в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає про таке.
Аргументуючи оскаржувану ухвалу від 10.11.2025 суд першої інстанції вказав, що позивачем не зазначено обставин за яких він не міг вчасно звернутись до суду, відтак позивач пропустив строк звернення до суду з позовними вимогами щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області поновити виплату поточної пенсії позивача та здійснити розрахунок недоотриманої пенсії позивача з 01.03.2013.
Колегія суддів частково не погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Колегія суддів зазначає, що чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а дійшла висновку, що норми, зокрема, статті 46 Закону №1058-IV (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії) підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:
1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;
2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.
При цьому, якщо фактичні обставини свідчать про те, що з 01.03.2013 пенсія позивачеві фактично не нараховувалася, тому відсутні підстави для застосування норми щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії.
Зазначений висновок апеляційного суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 30.04.2025 по справі № 520/16669/24, від 29.05.2025 по справі №400/6785/24.
Враховуючи означене, а також те, що позивач звернувся до суду з цим позовом 14.08.2025, відтак його права в частині виплати пенсії можуть бути захищені судом з 14.02.2025 - тобто в межах шестимісячного строку, встановленого частиною другою статті 122 КАС України.
Так, суд першої інстанції не врахував, висновки Великої Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а, та не вирішив питання про залишення без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог з 01.03.2013 по 14.02.2025.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви, оскільки права позивача, в частині виплати пенсії, можуть бути захищені судом з 14.02.2025 - тобто в межах шестимісячного строку, встановленого частиною другою статті 122 КАС України та не вирішив питання про залишення без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог з 01.03.2013 по 14.02.2025.
Поряд з тим, колегія суддів акцентує увагу на тому, що суд першої інстанції, при винесенні оскаржуваної ухвали, не врахував, що Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 25.01.2022 по справі 540/7421/21 позов ОСОБА_1 задоволено частково. “Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України Херсонській області від 08.10.2021 № 7121/03-16 про відмову в поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії з 01 березня 2013 року”.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі
Таким чином, колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції не здійснив аналіз та порівняння предмету, сторін, підстав позову та не надавав оцінку їх тотожності у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України.
В апеляційній скарзі позивач стверджує, що підставою для звернення позивача з цим адміністративним позовом у справі №420/27730/25 стали саме протиправні дії щодо відмови ГУ ПФУ в Херсонській області у виплаті пенсії на банківський рахунок Позивача, відтак суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано змінив зміст заявлених позовних вимог
Надаючи оцінку означеним твердженням апеляційний суд виходить із таких міркувань.
Відповідно до п. 4, п. 6 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
Відмова у відкритті провадження у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.
Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 у справі № 11-257заі18 тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
У розумінні адміністративного процесуального закону підстав позову ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутись до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача.
Апеляційний суд звертає увагу, що, визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою №28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Матеріалами справи встановлено, що П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 13.08.2024 по справі № 420/21779/23 адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнив.
Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, повідомлене листом від 18 лютого 2023 року №2100-03-8/3949, щодо розміру пенсії та відмови у виплаті пенсії на банківський рахунок ОСОБА_1 . 
Визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області стосовно розрахунку пенсії позивача та розрахунку боргу за період з 01 березня 2013 року на момент нарахування пенсії до виплати 18 лютого 2023 року без здійснення автоматичних перерахунків індексації та/або масових перерахунки пенсії та без врахування надбавки до пенсії відповідно ст.ст. 27, 28 та ч.ч.2, 3 ст.42 та п.п.4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 01 квітня 2020 року №251 "Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році" та від 20 лютого 2019 року №124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", в редакції дійсної на момент нарахування/ фактичної виплати пенсії позивачу 18 лютого 2023 року.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити розрахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням автоматичних перерахунків індексації та/або масових перерахунків пенсії та надбавок до пенсії, відповідно ст.ст. 27, 28 та ч.ч.2, 3 ст. 42 та п.п.4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 01 квітня 2020 року № 251 "Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році" та №124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", в редакції дійсної на момент нарахування/фактичної виплати пенсії позивачу за винятком сплачених сум. 
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити виплату пенсії на банківський рахунок ОСОБА_1 , згідно Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, за правилами встановленими Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року №1596”.
Позивач з метою сприяння Відповідачу у виконанні покладених на нього обов`язків Позивач відкрив рахунок у АТ “Ощадбанк”, поточний рахунок № НОМЕР_2 (Далі - “Банківський рахунок”). 21.02.2025 представник позивача звернувся до відповідача із заявою про виплату пенсії на вказаний рахунок, додавши до неї особисту заяву Позивача від 20.02.2025 року, підписану уповноваженим представником банку та завірену печаткою банку. 
25.03.2025 позивач отримав лист від відповідача №2300-1468/М-02/8-2100/25, яким Відповідач відмовив у виплаті пенсії на банківський рахунок Позивача. Відповідач мотивував відмову тим, що для виплати пенсії через поточні рахунки в банках Позивач має особисто подати заяву про виплату пенсії, відповідно до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що позивач у справі, яка розглядається, обрав спосіб захисту шляхом подання нового позову про зобов`язання відповідача виконати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2024 по справі № 420/21779/23.
Отже, спірні правовідносини між сторонами, зокрема щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області здійснити виплату пенсії на банківський рахунок ОСОБА_1 – вже вирішені у справі № 420/21779/23 та перейшли до стадії виконання судового рішення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.09.2024 у справі №990/220/24 вказала що із положень п. 4, 5 ч. 5 ст. 160 КАС України в поєднанні з вимогами ст.ст. 5, 77 цього Кодексу випливає, що особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві хто, котрий саме порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням, бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать.
Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право. Зміст та обсяг порушеного права і виклад обставин, якими воно підтверджується, у кожному конкретному випадку можуть бути різними, але разом із цим принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові рамки події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних з визнанням позовної заяви прийнятною / неприйнятною.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав, передбачених ст. 169 КАС України, про повернення позовної заяви.
При цьому, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не врахував наявність рішення суду, яке набрало законної сили у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що унеможливлює повторного вирішення судом спору.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, під час вирішення питання про відкриття провадження у цій справі, має перевірити наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі вимог пункту 2 частини 1 статті 170 КАС України.
Доводи апеляційної скарги є частково підставними і такими, що спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Відповідно до статті 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при постановленні ухвали від 10.11.2025 у справі № 420/27730/25 порушено норми процесуального права.
Відтак, відповідно до ч. 3 ст. 312, ст. 320 КАС України, - оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до ст. 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 311, 312, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10.11.2025 у справі № 420/27730/25 – скасувати.
Направити справу № 420/27730/25 до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	А.Г. Федусик   Г.В. Семенюк