Справа №345/7422/25 
Провадження № 2/345/583/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.02.2026 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого-судді Онушканича В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін і без проведення судового засідання справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, які продовжують навчання, -

в с т а н о в и в :
Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує наступним. З відповідачем по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням суду шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивачка зазначає, що рішенням суду від 14.05.2013 року було постановлено стягувати із відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_5 та дочки ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі в розмірі по 700,00 грн., щомісячно, починаючи з 22.04.2013 року і до досягнення дітьми повноліття. Також відповідно до рішення суду від 17.11.2025 року було задоволено позов про зміну способу стягнення аліментів, а саме постановлено стягувати із відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_5 та дочки ОСОБА_6 в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів (заробітку), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на підставі чого було видано виконавчий лист від 22.12.2025 року. Водночас дія вищевказаних судових рішень щодо стягнення аліментів припинилася у зв`язку із досягненням дітьми повноліття, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 , коли син ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_6 досягли 18-річного віку. Відповідно, з цього моменту правові підстави для подальшого стягнення аліментів на підставі раніше ухвалених судових рішень відсутні.
Позивачка наголошує, що досягнення дітьми повноліття не припинило їх об`єктивної потреби у матеріальному забезпеченні. Станом на сьогодні обидві дитини продовжують навчання у закладі вищої освіти «Університет Короля Данила» в м.Івано-Франківську за денною формою навчання. Так, син ОСОБА_3 з 01.09.2025 року навчається на першому курсі у вказаному навчальному закладі за денною формою навчання за спеціальністю «Інженерія програмного забезпечення» та здобуває освітній ступінь «бакалавр». Строк навчання визначений з 01.09.2025 року по 30.06.2029 року. Відповідно до умов договору про надання платної освітньої послуги загальна вартість навчання сина становить 203 900,00 грн. При цьому вартість навчання за роками визначена таким чином: 2025-2026 навчальний рік – 38000,00 грн., 2026-2027 навчальний рік – 45600,00 грн., 2027-2028 навчальний рік – 54700,00 грн., 2028-2029 навчальний рік – 65600,00 грн.
Аналогічно дочка ОСОБА_4 з 01.09.2025 року навчається на першому курсі закладу вищої освіти «Університет Короля Данила» в м.Івано-Франківську за денною формою навчання за спеціальністю «Дизайн» та здобуває освітній ступінь «Бакалавр». Строк навчання також визначений з 01.09.2025 року по 30.06.2029 року. Відповідно до умов договору про надання платної освітньої послуги загальна вартість навчання дочки становить 214 700,00 грн. При цьому вартість навчання за роками визначена таким чином: 2025-2026 навчальний рік – 40000,00 грн., 2026-2027 навчальний рік – 48000,00 грн., 2027-2028 навчальний рік – 57600,00 грн., 2028-2029 навчальний рік – 69100,00 грн.
Позивачка зазначає, що на підставі вказаних договорів саме вона здійснює оплату вартості навчання їхніх дітей, несе відповідні фінансові зобов`язання та забезпечує виконання умов договорів із закладом вищої освіти. Окрім витрат на навчання, їхні діти щоденно доїжджають на навчання до м. Івано-Франківська з м.Калуш. Вартість проїзду автобусним транспортом в один бік на даний час становить 93 грн.
У зв`язку із навчанням на денній формі навчання діти фактично позбавлені можливості поєднувати навчальний процес із постійною трудовою діяльністю та отримувати самостійний дохід, достатній для забезпечення власних потреб. Фактично всі витрати, пов`язані з їх утриманням, проживанням, харчуванням, придбанням навчальних матеріалів, оплатою проїзду та іншими обов`язковими витратами позивачка несе самостійно. При цьому позивачка вказує, що її власного доходу недостатньо для повного та належного забезпечення потреб двох повнолітніх дітей, які навчаються за денною формою навчання та не мають можливості самостійно утримувати дохід. 
Позивачка наголошує, що їй достеменно відомо, що відповідач є працездатною особою, інших дітей на утриманні не має та на даний час проходить військову службу у складі НОМЕР_1 окремої механізованої бригади Збройних Сил України. Крім того, відповідач бере безпосередню участь у бойових діях та має статус учасника бойових дій. Це дає підстави стверджувати, що фактичний розмір його грошового забезпечення є суттєво вищим за мінімальний та включає додаткові виплати і надбавки, передбачені відповідною постановою Кабінету Міністрів України. Тобто відповідає має реальну можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, однак добровільно її не надає. Тому позивачка змушена звернутися до суду та просить стягувати з відповідача на її користь: аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 – ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до закінчення навчання; аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_6 – ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до закінчення навчання. 
Відповідач подав відзив на позов. Позов визнає частково. Вказує, що він є військовослужбовцем і з його заробітної плати стягували аліменти на утримання дітей, розмір яких їх повністю забезпечував. Крім того, він додатково ще надавав їм допомогу. ІНФОРМАЦІЯ_2 діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стали повнолітніми, а 29.12.2025 року позивачка звернулася до суду з про стягнення аліментів на час їх навчання. Тобто фактично позивачка ще не встигла понести тягар на утримання дітей.
Відповідач не заперечує проти утримання дітей на час навчання, але не погоджується із розміром стягнення аліментів. Відповідач вважає, що слід стягувати аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку на 2 дітей, а не по 1/4 частині на кожного. У відповідача є сім`я, після поранень проходить курси лікування і йому також потрібне матеріальне забезпечення. А тому стягнення з нього половини заробітної плати, так як бажає позивачка, вважає несправедливим. Крім того, відповідач зазначає, що діти військових мають пільги на платній формі навчання, зокрема, компенсацію вартості навчання через застосунок «Дія», переведення на бюджетні місця, соціальні стипендії, безкоштовне проживання та підручники. Також діти не доїжджають щодня на навчання, а винаймають квартиру у м.Івано-Франківську, оскільки отримують таку суму аліментів, що можуть собі це дозволити. Тому відповідач просить позов задоволити частково, стягнувши з нього аліменти на утримання повнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усі видів заробітку.
Позивачка подала відповідь на відзив. Щодо тверджень відповідача про повне утримання дітей, позивачка зазначає, що такі твердження є абсолютно безпідставними. Так, за період з 22.04.2013 року по 18.11.2025 року, тобто майже за 12 років і 6 місяців сукупний розмір грошових коштів, сплачених ним на утримання дітей, склав лише 176 545,00 грн. Очевидно, що зазначена сума не могла забезпечити повне утриманні дітей протягом понад 12 років. 
Позивачка наголошує, що заборгованість зі сплати аліментів існує не перед нею особисто, а перед дітьми, які протягом тривалого часу не отримували належного їм матеріального забезпечення з боку батька. Поведінка відповідача свідчить про те, що без судового втручання він і надалі ухилявся б від виконання свого обов`язку щодо належного утримання дітей, незважаючи на їхню об`єктивну та нагальну потребу в матеріальній підтримці у період навчання. Звернення позивачки до суду є реалізацією передбаченого законом права на судовий захист та обумовлене виключно необхідністю забезпечення належного утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання і об`єктивно потребують матеріально підтримки з боку обох батьків.
Щодо посилань відповідача на можливість отримання державної компенсації вартості навчання. Вказана компенсація є формою реалізації державою свого позитивного соціального обов`язку та елементом соціальної політики, спрямованої на підтримку здобуття освіти для дітей учасників бойових дій. Вона не є доходом дитини, не має характеру постійного утримання та не може підміняти або замінювати обов`язок батьків щодо утримання дітей. Ні Сімейний кодекс України, ні будь-які підзаконні нормативно-правові акти не передбачають, що можливість або факт отримання державної допомоги чи компенсації звільняє батьків від обов`язку сплачувати аліменти. 
Також позивачка звертає увагу, що першочерговою метою її позову є не стільки встановлення максимального відсотка стягнення, скільки досягнення визначеності та регулярності у забезпеченні потреб дітей. Хоча початкові позовні вимоги базувалися на стандартній практиці стягнення 25% на кожну дитину, позивачка вважає за можливе зважити на позицію відповідача. Враховуючи, що відповідач добровільно визначив розмір у 1/3 частину доходів на обох дітей як такий, що є для нього посильним та реальним для виконання, позивачка вважає, що задоволення позову саме в такому обсязі сприятиме швидкому виконанню судового рішення та забезпечить баланс інтересів. Тому позивачка погоджується на стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх доходів відповідача, щомісячно, на утримання обох дітей, не заперечує проти стягнення аліментів на утримання обох дітей у розмірі, запропонованому відповідачем у відзиві.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Судом встановлено, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 08.12.2020 року шлюб між сторонами було розірвано. Під час перебування у шлюбі в сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 – ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.11.2025 року було змінено спосіб стягнення аліментів та постановлено проводити стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_5 та дочки ОСОБА_7 в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнення аліментів постановлено проводити до досягнення дітьми повноліття. 
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Відповідно до довідки №1124 від 08.10.2025 року, яка видана Закладом вищої освіти «Університет Короля Данила», ОСОБА_3 дійсно навчається на 1 курсі Університету на денній формі навчання за спеціальністю «Інженерія програмного забезпеченя» (наказ про зарахування №57/с від 11.08.2025 року); термін навчання для здобуття ОС «Бакалавр» з 01.09.2025 року по 30.06.2029 року; навчання студента здійснюється за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб; стипендія не нараховується. Факт навчання ОСОБА_3 у вказаному університеті підтверджується також договором про навчання у Закладі вищої освіти «Університет Короля Данила» від 15.08.2025 року та договором про надання платної освітньої послуги для підготовки бакалавра від 15.08.2025 року, у якому, зокрема, вказано, що загальна вартість освітньої послуги за розрахунковий строк виконання освітньої програми становить 203 900,00 грн.
Відповідно до довідки № 1159 від 16.10.2025 року, яка видана Закладом вищої освіти «Університет Короля Данила», ОСОБА_4 дійсно навчається на 1 курсі Університету на денній формі навчання за спеціальністю «Дизайн» (наказ про зарахування №57/с від 11.08.2025 року); термін навчання для здобуття ОС «Бакалавр» з 01.09.2025 року по 30.06.2029 року; навчання студента здійснюється за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб; стипендія не нараховується. Факт навчання ОСОБА_4 у вказаному університеті підтверджується також договором про навчання у Закладі вищої освіти «Університет Короля Данила» від 15.08.2025 року та договором про надання платної освітньої послуги для підготовки бакалавра від 15.08.2025 року, у якому, зокрема, вказано, що загальна вартість освітньої послуги за розрахунковий строк виконання освітньої програми становить 214 700,00 грн.
Отже, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 навчаються на денній формі навчання та, відповідно, потребують матеріальної допомоги обох батьків, так як необхідні кошти на оплату навчання, на придбання підручників, одягу, харчування.
Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошові сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. 
Стаття 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч.2 ст. 200 СК України)
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Як вказуєст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7 ст.81 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Так, сторонами визнається, що відповідач перебуває на військовій службі та отримує відповідне грошове забезпечення. Отже, відповідач має стабільний дохід, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітніх дітей.
При цьому суд бере до уваги, що діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 – молоді, здорові особи і зобов`язані на власний розсуд піклуватись про своє утримання та матеріальне забезпечення. 
Виходячи з вищенаведеного, враховуючи матеріальне становище сторін та обставини, визначені в ст.182 СК України, а також, що сторони фактично дійшли згоди щодо розміру аліментів, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання повнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), щомісячно.
Водночас не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення аліментів у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки передбачений ч.2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину - не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на працездатну особу, не значиться у ст. ст. 200-201 СК України і не поширюється на повнолітніх дітей, які продовжують навчання.
Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивач була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.cт. 182, 199, 200 СК України, ст.ст. 19, 137,141, 259, 263-265 ЦПК України,
у х в а л и в:
Позов задоволити частково.
Стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , військовослужбовця аліменти на користь повнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 – ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 – ІНФОРМАЦІЯ_1 сина урозмірі 1/3 частини заробітку (доходу), щомісячно, шляхом їх виплати в інтересах дітей на ім`я стягувача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , жительки АДРЕСА_2 .
Стягнення аліментів розпочати з 29.12.2025 року і проводити до 30.06.2029 року на час навчання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у Закладі вищої освіти «Університет Короля Данила», але не більше як до досягнення ними 23-річного віку. 
Стягнути ізОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь держави 887,00 грн. судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення складено 04.02.2026 року.

Суддя   Володимир ОНУШКАНИЧ