ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6811/25 Справа № 204/9057/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Книш А. В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року 
Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
головуючого судді: Новікової Г.В. 
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.
за участю секретаря Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпріапеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15 квітня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, яку обґрунтовував тим, що відповідач звернувся до позивача за правовою допомогою та 18.03.2024 року між сторонами укладено договір про надання правової допомоги. При веденні справи відповідача у суді позивачем було виявлено порушення умов Договору та Закону зі сторони відповідача, а саме пункту 6, який визначав обов`язок відповідача надавати повну та правдиву інформацію по справі, справно сплачувати гонорар і витрати адвоката. На підставі ст.28 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», п.10 Договору, надання правової допомоги на представництво в суді було припинено, про що відповідно до ч.4 ст.64 ЦПК України був повідомлений суд. Гонорар за виконану роботу склав 115000 грн. 03.09.2024 року позивачем та відповідачем укладено Акт виконаних робіт на суму 115000 грн. 04.09.2024 року позивачем було направлено лист відповідачу про необхідність сплатити гонорар протягом 7 днів, але вимога була проігнорована. 
Просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму боргу у розмірі 115 000 грн.
Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15 квітня 2025 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача суму боргу у розмірі 115 000 грн та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211,20 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції як незаконне та необґрунтоване та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Зазначав, що він не підписував додаткову угоду до договору про надання правової допомоги та акт від 03.09.2024 року з позивачем. Стверджує, що ці документи були підроблені позивачем чи особами, які діють за його дорученням, оскільки позивач як його представник мав доступ до даних ЕЦП відповідача. Таким чином відповідач не погоджував із позивачем додаткові вимоги щодо сплати позивачу як адвокату гонорару у розмірі 115 000 грн. та строк їх сплати, а тому винагородження за роботу адвоката повинно бути сплачено у відповідності до п.8 Договору про надання правової допомоги протягом семи днів з моменту набрання рішенням у справі №204/15394/23 законної сили. Однак зазначений момент не настав, оскільки вказана справа на момент подачі апеляційної скарги перебуває на розгляді у суді апеляційної інстанції.
Також звертав увагу, що про розгляд цієї справи та про оскаржуване рішення дізнався випадково, тому не міг подати до суду першої інстанції свої заперечення та докази, зокрема того, що він сплачував на користь позивача за його роботу як адвоката в електронному вигляді 9 000 грн. та готівкою 30 000 грн. Незважаючи на це та не настання моменту оплати послуг адвоката, позивач почав вимагати від апелянта сплатити наперед ще грошові кошти, при чому у розмірі, визначеному позивачем в односторонньому порядку, без будь-яких пояснень та обґрунтувань. В противному разі позивач погрожував припинити дію Договору в односторонньому порядку та припинити представництво прав та інтересів відповідача у цивільній справі № 204/15394/23, що підтверджується доданим до апеляційної скарги скріншотом переписки сторін 03.09.2024 року. Коли відповідач відповів на погрози пропозицією вирішити усе при зустрічі та обумовити реальну суму гонорару та її обґрунтування, позивач в односторонньому порядку відмовився від Договору та припинив його дію шляхом направлення того ж дня, 03.09.2024 року, до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська заяви про припинення представництва.
Також від ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення доказів у вигляді заяви про вчинення кримінального правопорушення , передбаченого ч.2,4 ст. 358, ч.2 ст. 384 , ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 190 КК України, подану до відділу поліції №3 Дніпровського районного управління поліції №1 ГУНП в Дніпропетровській області.
ОСОБА_2 надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З посиланням на доводи, аналогічні доводам позовної заяви, зазначав, що заборгованість за надану правову допомогу у розмірі 115 000 грн, які позивач, яка адвокат просить стягнути з відповідача, як клієнта стосується представництва інтересів останнього в рамках розгляду справи №204/15394/23 про стягнення боргу. Також ОСОБА_2 представляв інтереси ОСОБА_1 в рамках справи №201/5325/24 щодо визнання недійною розписки і саме за надання правової допомоги у цій справі позивачу були сплачені грошові кошти на загальну суму 7 000 грн. на які посилається відповідач у своїй апеляційній скарзі. За надання правової допомоги у цій справі у відповідача перед позивачем також існує бору у розмірі 53 000 грн., однак це не стосується предмету цього спору. Крім того звертає увагу, що не всі надані апелянтом копії квитанцій містять відомості щодо нього як платника та призначення платежу на виконання договору від 18.03.2024 року.
Також зазначав, що у справі №204/15394/23 ним як представником ОСОБА_1 якісно та професійно надано правову допомогу, в результаті чого навіть після припинення ним представництва інтересів відповідача було ухвалено рішення на корить останнього. Крім того всі документи у справі подавались саме позивачем, як представником, також він брав участь у судових засіданнях та заявляв клопотання, які судом задовольнялись, тобто добросовісно вів справу аж до розгляду по суті. Однак після розірвання договору про надання правової допомоги відповідач так і не сплатив погоджену сторонами суму за виконання адвокатом обов`язків з представництва в рамках справи №204/15394/23. Також з приводу виниклої заборгованості та можливості її погашення позивач успішно вів перемовини із новим представником відповідача.
Щодо підписання додаткової угоди та акту ЕЦП зазначає, що сам особисто пересвідчився у дійсності ЕЦП відповідача під час їх переписки та ніколи не мав доступ до ЕЦП відповідача. Також зазначав, що укладення цих документів в електронній формі було зумовлено тим, що ОСОБА_1 перебував поза містом і фізично не міг з`явитись для підписання додаткової угоди та акту. Звертав увагу, що сам відповідач активно користується ЕЦП про що зокрема свідчить подання документів через систему «Електронний суд» та в разі підозри щодо його використання третіми особами міг швидко його заблокувати. Також зазначає, що підробка ЕЦП, на яку посилався відповідач є технічно неможливою.
Вважав, що доводи відповідача ґрунтуються на припущеннях та спростовуються наданими позивачем доказами, які не подавались до суду першої інстанції з тих причин, що сам відповідач не зважаючи на те, що отримував позовну заяву не скористався правом подати відзив та не заперечував проти обставин справи, викладених позивачем.
Крім того просив відмовити у розгляді наданих до апеляційного суду відповідачем доказів, оскільки він був обізнаний про розгляд справи, однак процесуально ніяким чином не реагував. 
Від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення.
Про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про доставку повісток до електронних кабінетів сторін. В судове засідання з`явився представник ОСОБА_2 -адвокат Чернецька О.А.. Від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у з`язку із тим, що в нього підвищився тиск. Колегія суддів вважає, що зазначене клопотання не підлягає задоволенню, оскільки розгляд справи призначався двічі і за клопотанням ОСОБА_1 був відкладений для того, щоб він зміг укласти договір з адвокатом, а потім для того, щоб його представник міг отримати документи з банківської установи. ОСОБА_1 виклав обґрунтування своєї незгоди з рішенням суду першої інстанції в апеляційній скарзі та додаткових поясненнях. При неможливості ОСОБА_1 з`явитися судове засідання, його інтереси повинен був представляти його представник-адвокат Благодєтєлєва Є.Я., яка в судове засідання не з`явилася з невідомих причин. 
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що у провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з 17 листопада 2023 року перебувала цивільна справа №204/15394/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Приватного підприємства фірма «Антоніо І К» про стягнення заборгованості за договором позики (а.с.28-33).
18 березня 2024 року між позивачем, як адвокатом, та відповідачем укладено договір про надання правової допомоги № 18/03-24. 
Пунктом 1 Договору визначено, що адвокат зобов`язується надати клієнту комплексну правову допомогу у справі про стягнення боргу № 204/15394/23. Під комплексною правовою допомогою розуміється представлення інтересів Клієнта у суді/судах, складанню процесуальних документів та іншої правничої допомоги з метою захисту Клієнта. Додаткова правова допомога надається Адвокатом шляхом зміни предмету договору або укладання додаткової угоди. 
У пунктах 6, 7 Договору визначено, що Клієнт зобов`язаний: вчасно надавати доручення адвокату; надавати повну та правдиву інформацію, документи; неухильно дотримуватися правової позиції у справі; справно сплачувати гонорар, винагороду та витрати (всі без винятку); приймати участь (при необхідності) у пошуку всіх необхідних доказів (зробити все можливе); знайомитися з правовою позицією адвоката; ставити запитання адвокату по незрозумілим питанням; не вступати в правовідносини з третіми особами та розголошувати обставини справи; відшкодувати завдану шкоду адвокату; дотримуватись захисту ділової репутації адвоката. Гонорар за надану правову допомогу визначається у додатковій угоді.
03.09.2024 року між сторонами у справі укладено Додаткову угоду до Договору про надання правової допомоги від 18 березня 2024 року № 18/03-24, відповідно до якої з огляду на особливості справи та об`єм роботи, сторонами погоджено, що гонорар адвоката за надану правову допомогу складає 115000 грн (а.с.10,11,14).
Також 03.09.2024 року сторонами складено Акт виконаних робіт до Договору про надання правової допомоги від 18.03.2024 № 18/03-24, про те, що адвокатом виконана наступна робота у справі № 204/15394/23, а саме: вивчення обставин справи та збір доказів; відпрацювання правової позиції клієнта на підставі діючих правових висновків Верховного Суду, дослідження судової практики; побудова стратегії; надання неодноразових консультацій клієнту; підготовка відзиву на позовну заяву та направлення його до суду; підготовка клопотання про застосування строків позовної давності та направлення його до суду; підготовка клопотання про витребування оригіналу письмових доказів та направлення його до суду; підготовка клопотання про поновлення строку на подання відзиву; підготовка та направлення адвокатського запиту в органи поліції та прокуратуру; підготовка та направлення запиту в Державну податкову службу України; підготовка позовної заяви про визнання розписки про повернення коштів недійсною; підготовка клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження; підготовка клопотання про призначення судової експертизи; представлення інтересів Клієнта на судових засіданнях. Усього виконано робіт на 115000 грн. Претензій та зауважень сторони один до одного не мають (а.с.12-14).
03.09.2024 року позивачем через систему «Електронний суд» на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська направлено заяву про припинення представництва у справі № 204/15394/23, згідно з якою на підставі ч. 4 ст. 64 ЦПК України повідомлено про припинення представництва ОСОБА_1 адвокатом Бєлік А.С.. 
04.09.2024 року позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про сплату заборгованості за надану правову допомогу за договором про надання правової допомоги № 18/03-24, з вказівкою на невиконання ОСОБА_1 обіцянок сплати у визначені ним строки, що призвело до припинення представництва в суді. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того що, між сторонами було укладено договір про надання правничої допомоги, в якому погоджено усі істотні умови, зокрема і розмір гонорару, який підписаний сторонами та ними не оскаржувався, однак відповідач на момент звернення до суду так і не виплатив відповідачу погоджену суму гонорару у розмірі 115 000 грн.
Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.
Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 204 ЦК України передбачено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом та суттю договірних правовідносин.
За змістом ст. 632, 903 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, оплата наданих послуг здійснюється у розмірі, строки та в порядку встановлених договором.
Відповідно до положень ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 «Послуги. Загальні положення» підрозділу 1 розділу III Книги п`ятої цього Кодексу можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до ч. 3, 5 ст. 27 Закону № 5076-VI до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Згідно ст. 29 Закону № 5076-VI дія договору про надання правничої допомоги припиняється його належним виконанням.
Договір про надання правничої допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду)за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19) дійшла до наступних висновків: За статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторони 18.03.2024 року обумовили додатковою угодою до договору від 18.03.2024 року вартість послуг з правової допомоги у розмірі 115 000 грн., об`єм такої допомоги та її види були визначені в акті виконаних робот від 03.09.2024 року. Однак на момент розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_1 так і не було сплачено заборгованість за договором від 18.03.2024 року.
Звертаючись до суду із апеляційною скаргою ОСОБА_1 не заперечував, що укладав із адвокатом Бєлік А.С. договір про надання правової допомоги, однак зазначав, що він не підписував додаткову угоду та акт виконаних робіт від 03.09.2024 року та не погоджував гонорар у розмірі 115 000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч. 3).
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору. Наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року в справі № 227/3760/19-ц.
Положеннями частин 1, 2 статті 18 Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" передбачено, що кваліфікована електронна довірча послуга створення, перевірки та підтвердження кваліфікованого електронного підпису чи печатки надається кваліфікованим постачальником електронних довірчих послуг та включає: надання користувачам електронних довірчих послуг засобів кваліфікованого електронного підпису чи печатки для генерації пар ключів та/або створення кваліфікованих електронних підписів чи печаток, та/або перевірки кваліфікованих електронних підписів чи печаток, та/або зберігання особистого ключа кваліфікованого електронного підпису чи печатки; технічну підтримку та обслуговування наданих засобів кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Кваліфікований електронний підпис чи печатка вважається таким, що пройшов перевірку та отримав підтвердження, якщо: перевірку кваліфікованого електронного підпису чи печатки проведено засобом кваліфікованого електронного підпису чи печатки; перевіркою встановлено, що відповідно до вимог цього Закону на момент створення кваліфікованого електронного підпису чи печатки був чинним кваліфікований сертифікат електронного підпису чи печатки підписувача чи створювача електронної печатки; за допомогою кваліфікованого сертифіката електронного підпису чи печатки здійснено ідентифікацію підписувача чи створювача електронної печатки; під час перевірки за допомогою кваліфікованого сертифіката електронного підпису чи печатки отримано підтвердження того, що особистий ключ, який належить підписувачу чи створювачу електронної печатки, зберігається в засобі кваліфікованого електронного підпису чи печатки; під час перевірки підтверджено цілісність електронних даних в електронній формі, з якими пов`язаний цей кваліфікований електронний підпис чи печатка.
За змістом частини 4 статті 18 Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.
Судом встановлено, що додаткова угода та акт виконаних робіт від 03.09.2024 року укладені в електронній формі та підписані із застосуванням ЕЦП ОСОБА_1 . Зазначене підтверджується протоколами створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису від 03.09.2024 року, підписувач ОСОБА_1 .. 
У свою чергу, приписами статті 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Заперечуючи проти факту підписання вказаних документів, відповідач зазначав, що його ЕЦП підробили і позивач, як його представник мав доступ до ЕЦП відповідача.
Однак, колегія суддів зазначає про безпідставність наведених посилань апелянта, оскільки, як зазначалось вище при укладені вказаних документів позивачем було перевірено ЕЦП, накладене відповідачем, про що свідчать відповідні протоколи, а доводи про наявність у позивача доступу до ЕЦП відповідача є твердженням, яке не підкріплено жодними доказами.
Посилання ж відповідача на заяву про вчинення кримінального правопорушення, яку він подав до правоохоронних органів, не свідчить про підробку позивачем цих документів, оскільки не має обвинувального вироку, який би міг підтвердити за набрання ним законної сили факт несанкціонованого заволодіння та використання ЕЦП відповідача та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності. Крім того матеріали справи не містять навіть відомостей про відкриття такого кримінального провадження.
Таким чином, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту заволодіння його особистим ЕЦП та використання його в шахрайський спосіб іншою особою для підписання додаткової угоди та акту від 03.09.2024 року.
З приводу наданих відповідачем квитанцій слід звернути увагу на те, що в деяких із них платником зазначено третю особа, яка не є стороною договору про надання правової допомоги, а в інших, не заважаючи на те, що кошти перераховані відповідачем позивачу, не зазначено призначення платежу. Тому з огляду на те, що між сторонами окрім спірного договору були взаємовідносини з представництва в інших справах, вони не є належними та допустимими доказами оплати ОСОБА_1 послуг адвоката Бєлік А.С. в рамках договору від 18.03.2024 року на підставі додаткової угоди від 03.09.2024 року. 
Таким чином апелянтом належними та допустимими доказами не доведено факт оплати послуг адвоката на підставі додаткової угоди від 03.09.2024 року. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. 
Апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду з ухваленням нового немає.
З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст.ст. 367, 369,375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України. 
Повний текст постанови складено 23 грудня 2025 року.

Судді: