КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
Справа № 761/24064/25                                                                                       Головуючий у І інстанції Притула Н.Г.
Провадження №22-ц/824/16035/2025                                                             Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
 ПОСТАНОВА
Іменем України
 
03 грудня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Голуб С.А., Приходька К.П.,
за участі секретаря Cпис Ю.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Панченка Сергія Володимировича на рішення Шевченківського районного суду м. Києвавід 25 липня 2025 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2025 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду із даним позовом, в якому просила: стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання позивача в розмірі частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення донькою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.
Вимоги позову обґрунтовані тим, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі та ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька - ОСОБА_3 . 
Сімейне життя не склалось і з квітня 2025 року сторони проживають окремо. Донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилась проживати разом із матір'ю. 
Відповідач є особою працездатного віку, має нормальний стан здоров'я та матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трирічного віку. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києвавід 25 липня 2025 року позов задоволено частково.  Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 , починаючи з 09 червня 2025 року до досягнення повноліття донькою, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дружини - ОСОБА_2 щомісячно у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 , починаючи з 09 червня 2025 року до досягнення дитиною трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою  в інтересах відповідача ОСОБА_1 звернувся його представник - адвокат Панченко С.В., який, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити по справі нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/7 частини від щомісячного заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття; у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку - відмовити в повному обсязі.
У доводах апеляційної скарги представник відповідача зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відхилив аргументи відповідача про те, що на його утриманні, окрім спільної дитини сторін, перебувають ще 2 (дві) дитини від іншого шлюбу. Вказує, що положеннями частини першої статті 182 СК України встановлено обов`язок суду при визначенні розміру аліментів враховувати наявність у платника аліментів інших дітей. Тобто Сімейний кодекс України, на переконання скаржника, передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд має врахувати лише сам факт наявності у відповідача інших дітей, на відповідача не покладається обов`язок доводити суду факт здійснення ним витрат на їхнє утримання.
Вказує також, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не дав належної оцінки доводам відповідача про неактуальність Декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, поданої ОСОБА_1 за 2024 рік, оскільки майновий стан відповідача змінився. Судом не взято до уваги поданому відповідачем доказу, а саме відомостям з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_1 у квітні та травні 2025 року.
Звертає увагу, що місцевий суд формально віднісся до розгляду долучених сторонами спору доказів, не дав їм належної оцінки, не здійснив ретельний аналіз реальних поточних доходів відповідача з метою визначення релевантного розміру аліментів.
Скаржник також зазначає, що оскаржуване рішення суду ухвалене на підставі недопустимого доказу - Декларації про майновий стан відповідача за 2024 рік, який неналежно посвідчено.
Скаржник не погоджується із визначеним судом розміром аліментів на утримання дитини, вважає його завищеним, невиправданим та неспівмірним реальним потребам дитини. Вважає, що рішення суду в цій частині звужує в правах як відповідача, так і його дітей від іншого шлюбу. Вважає, що враховуючи визначені у статті 182 СК України обставини, а також звичайні потреби дитини, рівність обов`язку батьків в утриманні своєї дитини, відповідач готовий сплачувати аліменти в розмірі 1/7 від усіх його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Щодо стягнення аліментів на утримання дружини, скаржник заперечує повністю, визначений судом розмір аліментів вважає завищеним, невиправданим та неспівмірним. Вирішуючи позов в цій частині, суд першої інстанції належним чином не перевірив матеріальне становище позивача та не дав цій обставині жодної оцінки. Суд також не врахував поточні доходи відповідача, воєнний стан, наявність у відповідача трьох дітей та той факт, що позивачем не доведено, що відповідач має змогу надавати їй матеріальну допомогу.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Романов О.О. наводить заперечення проти доводів скаржника, посилаючись на їх безпідставність, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Доводи апеляційної скарги щодо необхідності врахування судом при визначенні розміру аліментів самого факту наявності у відповідача інших дітей представник позивача вважає такими, що є наслідком власного тлумачення відповідачем норм сімейного законодавства. Зазначає, що вказівка суду про ненадання відповідачем доказів про утримання інших дітей та розмір витрат, є такою, що ґрунтується на системному тлумаченні та застосуванні з іншими нормами сімейного та цивільного процесуального законодавства, положень статті 182 СК України.
 Представник позивачки також звертає увагу, що суд першої інстанції стягнув аліменти на утримання дитини в мінімальній безспірній частці від щомісячного заробітку (доходу) відповідача - , що свідчить про врахування судом усіх обставин, передбачених частиною першою статті 182 СК України,  тому числі і факту наявності у відповідача ще двох малолітніх дітей.
Вказує, що наполягаючи на зменшенні розміру аліментів на утримання дитини до 1/7 частини від 38 032 грн, тобто 5 433 грн на місяць, відповідач на виконання вимог частини 3 статті 182 СК України не надав суду доказів, підтверджуючих джерела походження коштів на утримання рухомого та нерухомого майна та інших активів, вказаних в Декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру відповідача за 2024 рік.
Так само, відповідач не довів відчуження всіх своїх активів станом на 2025 рік, які існували станом на 2024 рік та не придбання нових.
Звертає також увагу на те, що Декларація про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру відповідача за 2024 рік отримана позивачкою з офіційного публічного джерела - Єдиного державного реєстру декларацій, зокрема публічної частини - Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ведення якого здійснює НАЗК. Подана позивачем копія Декларації засвідчена належним чином представником позивачки.
Щодо тверджень апелянта про відсутність у нього матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання дитини, представник відповідача вважає їй безпідставними та такими, що повністю спростовуються загальновідомими відомостями про матеріальний стан відповідача як публічної особи.
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Панченко С.В., який взяв участь у розгляді справи в режимі відеоконференцзв'язку, підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.
Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Романов О.О. у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, підтримав поданий ним раніше відзив.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.02.2021 року.
У сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_3 .
В свідоцтві про народження дитини батьками зазначені: ОСОБА_1 - батько та ОСОБА_2 - мати.
Як встановлено судом, дитина проживає разом з матір`ю.
Сторони повідомили суду, що на даний час в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває справа №761/13637/25 про розірвання шлюбу та за клопотанням ОСОБА_2 сторонам надано час на примирення. На час розгляду даної справи судом першої інстанції рішення по справі про розірвання шлюбу судом не прийнято (шлюб не розірвано).
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
У відповідності до роз`яснень, наданих у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Отже, правова природа аліментів у розумінні глави 15 СК України є такою, що, з одного боку, вони є правом, а з іншого обов`язком, і надаються тим із батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина.
 Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Відповідно до положень ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ураховуючи вимоги частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.
Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати до повноліття своїх дітей, повноцінно забезпечувати їх інтереси, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх спільної дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, так як вказаний розмір аліментів є мінімально встановленим державною та гарантується нею задля забезпечення повноцінного проживання дитини.
Зазначений розмір стягнутих аліментів, на думку колегії суддів, є справедливим, достатнім та таким, що враховує як інтереси дитини, так і платника аліментів.
Доказів того, що такий розмір аліментів є надмірним, та покладення на відповідача обов`язку з його сплати поставить його у скрутне матеріальне становище, матеріали справи не містять. Таких доказів не надано і до суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів враховує, що відповідач має вік 39 років, не подав докази існування обставин, які істотно обмежують його працездатність, докази існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що дозволяє зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у заявленому позивачем розмірі.
Наявність у відповідача двох дітей від іншого шлюбу судом першої інстанції враховано та обґрунтовано зауважено, що відповідачем не надано суду доказів здійснення ним витрат на утримання цих дітей.
Колегія суддів апеляційного суду відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції належним чином не перевірено майновий стан відповідача. 
Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 є публічною особою та займає посаду депутата Миколаївської міської ради. Відомості про майновий стан відповідача є відкритими та відображені в щорічній Декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру відповідача за 2024 рік, яка досліджувалась судом. 
Позивачкою було надано суду паперову копію електронної публічної частини вказаної декларації, яка отримана позивачкою із офіційного джерела - Єдиного державного реєстру декларацій, ведення якого здійснює Національне агентство з питань запобігання корупції (НАЗК).
Така паперова копія Декларації, як і решта доказів, доданих до позовної заяви, засвідчена представником позивачки - адвокатом Романовим О.О., що спростовує доводи апеляційної скарги про недопустимість такого доказу.
Інформація, відображена в декларації, відповідачем належними та допустимими доказами не спростована. 
Додані відповідачем до відзиву на позовну заяву відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків у квітні-травні 2025 року, на якій посилається відповідач в апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновку суду про можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі частки від заробітку (доходу) щомісячно.
Суд апеляційної інстанції також вважає необхідним роз`яснити, що згідно із статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Крім того, як вбачається із апеляційної скарги, відповідач фактично просить зменшити розмір стягнутих аліментів до 1/7 частини, посилаючись на положення частини 5 статті 183 СК України, та акцентуючи увагу на тій частині вказаної норми,  яка передбачає максимальний розмір аліментів на трьох і більше дітей.
Однак, предметом розгляду даної справи в межах позовних вимог є стягнення аліментів на утримання однієї дитини. При вирішенні питання визначення розміру аліментів на утримання однієї дитини суд не мав обов`язку керуватись положеннями сімейного законодавства, якими врегульовано розмір аліментів на утримання трьох дітей. 
Апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги в частині відсутності передбачених законом підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.
Відповідно до частини 2 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (частина 4 статті 84 СК України).
Тлумачення частини 2 статті 84 свідчить про те, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов:
1) проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років;
2) можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу.
Задовольняючи частково зазначені позовні вимоги, суд першої інстанції, дослідивши  Декларацію про майновий стан відповідача за 2024 рік та надані відповідачем довідки про доходи від 21.07.2025 року, вважав встановленим, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу матері дитини.
Твердження апелянта про відсутність у нього матеріальної можливості утримувати позивачку до досягнення дитиною трирічного віку, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не з`ясував дохід позивачки, не можуть бути взяті до уваги, оскільки такі доводи не ґрунтуються на вимогах закону, зокрема частини 2 статті 84 СК України. Сімейне законодавство не вимагає від суду встановлювати розмір доходу отримувача аліментів при вирішенні питання про право дружини на утримання від чоловіка до досягнення дитиною трирічного віку.
Отже, оскільки місцевим судом встановлено, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу матері дитини, враховуючи положення розумності та справедливості, суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заявлених вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання до виповнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/6 частини доходів відповідача щомісячно.
Таким чином вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах та доводами апеляційної скарги не спростовуються.
Поряд із цим, апеляційний суд вбачає наявність підстав для внесення змін до резолютивної частини оскаржуваного рішення, оскільки суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів, що підлягають до стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 09 червня 2025 року до досягнення повноліття донькою, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порушення вимог частини 2 статті 182 СК України не вказав, що такий мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
За змістом частини другої статті 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  представника ОСОБА_1 - адвоката Панченка С.В. підлягає частковому задоволенню, а рішення Шевченківського районного суду м. Києвавід 25 липня 2025 року відповідно до статті 376 ЦПК України - зміні шляхом доповнення його резолютивної частини умовою про стягнення аліментів на утримання дитини не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає вимогам статей 181 - 184 СК України.
В іншій частині рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін на підставі положень статті 375 ЦПК України.
Відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України підстав для нового розподілу судових витрат у вигляді сплаченого відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги у справі немає, оскільки рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів на утримання дитини та дружини залишається без змін.
На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 374, 375, 376, 381-384, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Панченка Сергія Володимировича  задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києвавід 25 липня 2025 року змінити, доповнивши другий абзац резолютивної частини рішення умовою про стягнення аліментів на утримання дитини не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється  з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 04.12.2025 року.

Суддя-доповідач                                                                    Д.О. Таргоній
 
Судді :                                                                                       С.А. Голуб          
 
                                                                                             К.П. Приходько