Справа №295/11660/25
Категорія 67
2/295/554/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:
головуючого - судді Кузнєцова Д.В.,
за участі секретаря судового засідання Карпішиної С.С.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача - адвоката Саух Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, яка проживала однією сім`єю з померлим
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема, 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 . Померлий на випадок своєї смерті заповіту не залишив та єдиною фактичною спадкоємицею після померлого ОСОБА_4 є позивачка, інших родичів та претендентів на спадщину у померлого не залишилось. ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Білецької Н.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на належне померлому спадкове майно, проте нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, мотивуючи це тим, що неможливо встановити родинні відносини між спадкодавцем та спадкоємицею. За змістом позову, ОСОБА_4 є вітчимом позивача, фактично виконував роль батька позивачки, виховуючи її з 5-річного віку, вони проживали разом як одна сім`я до самої смерті спадкодавця. З 03 березня 2006 року позивачка зареєстрована і фактично проживала зі спадкодавцем у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 та останні роки життя ОСОБА_4 піклувалась про нього, а після смерті вітчима ОСОБА_1 прийняла спадщину фактично, вступивши в управління спадковим майном.
Через відмову приватного нотаріуса Білецької Н.С. у вчиненні нотаріальної дії від 16.08.2024 року позивач не може реалізувати своє право на спадкування після померлого спадкодавця, у зв`язку із чим, з огляду на викладене у позові, ОСОБА_1 просить суд визнати її особою, яка проживала однією сім`єю з померлим ОСОБА_4 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 03 березня 2006 року по 25 серпня 2021 року, а також визнати за нею право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 02 вересня 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами загального позовного провадження.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Саух Ю.О. позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позові, просили їх задовольнити. Позивач суду пояснила, що десь із п`ятирічного віку вона жила разом із ОСОБА_4 , потім в неї народились діти та вони разом всі мешкали у квартирі по АДРЕСА_3 , разом відпочивали, відмічали сімейні свята, обробляли земельну ділянку в Брусилівському районі, садили город, вели спільне господарство, разом робили ремонт. За словами адвоката, її довіритель доглядала за вітчимом, поховала його, вступила у фактичне управління спадщиною, всі особові рахунки відкриті на позивачку, вона вступила у приватизацію квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 проживала із ОСОБА_4 з 1987 року, проте зареєстрована була у згаданій квартирі тільки з 2006 року.
Представник відповідача - Житомирської міської ради в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі.
Треті особи в судове засідання не з`явилися, направили заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що є сусідкою позивачки, знайома із нею з 1989 року, вхожа в їх дім близько 10 останніх років. Свідок підтвердила факт проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 із 2010 року по день смерті останнього. Зауважила, що вони разом святкували, відпочивали, вели спільний побут, це була велика дружня родина, в якій позивачка і вітчим гарно ставились один до одного. .
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні дав показання, що родину ОСОБА_7 знає із 1986 року, із 1997 року працював разом із позивачем. Зі слів свідка, позивачка та ОСОБА_4 проживали разом із 1997 року по вул. Покровській в м. Житомир і тільки пізніше свідок дізнався, що це були вітчим і падчерка, хоча ОСОБА_4 завжди називав позивачку своєю донькою.
Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_8 , батьками якої є ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 10).
ОСОБА_10 розлучилась із ОСОБА_8 06 серпня 1971 року, підтвердженням чого слугує копія свідоцтва про припинення одруження № НОМЕР_2 , яке видане Бюро ЗАГСу Виконкому Житомирської міської Ради депутатів трудящих 06 серпня 1971 року (а.с. 17), та 29 січня 1972 року уклала шлюб із ОСОБА_4 (а.с. 18).
12 червня 1992 року позивач ОСОБА_8 зареєструвала шлюб з ОСОБА_11 та змінила прізвище на « ОСОБА_8 ». Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 20.09.2017 указаний шлюб розірвано 07.12.1999 року (а.с. 14-15).
Як вбачається з копій свідоцтв про смерть серії НОМЕР_3 та НОМЕР_4 мати позивачки ОСОБА_13 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 11), а ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).
З наявних у матеріалах справи копій свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_5 , що видане відділом приватизації державного житлового фонду 20 березня 2007 року, а також витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.06.2007 №14767709 слідує, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_14 , ОСОБА_2 , ОСОБА_13 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (по 1/5 частині за кожним співвласником). Приватним нотаріусом ЖМНО Ширяєвою О.В. 18 квітня 2024 року видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/5 частину згаданої квартири після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_13 на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 79-80).
Відповідно до довідки Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради від 30.04.2024 місце проживання позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 03 березня 2006 року зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 . За указаною адресою з 16.01.1986 року був зареєстрований і ОСОБА_4 , який знятий з реєстрації 28.10.2021 року у зв`язку зі смертю (а.с. 72).
Із витребуваної судом копії спадкової справи №70/2024, заведеної приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Білецькою Н.С. до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 , вбачається, що ОСОБА_1 звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Інших спадкоємців, які подали заяви про прийняття спадщини, з огляду на матеріали спадкової справи, немає (а.с. 69-82).
16.08.2024 року приватним нотаріусом Житомирської державної нотаріальної контори Білецькою Н.С.. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частку квартири АДРЕСА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 у зв`язку з неможливістю встановити родинні відносини між спадкодавцем та спадкоємицею (а.с. 82).
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Зокрема, статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків. Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Такий висновок зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 вересня 2023 року в справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21) та Верховний Суд в постанові від 19 червня 2024 року в справі № 554/6033/22.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі № 5-рп/99 членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно мешкають і ведуть спільне господарство. Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
У пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення, що до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.
Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання, спільний побут і взаємні права й обов`язки. При цьому, у даній справі ОСОБА_4 був вітчимом ОСОБА_1 .
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги також можуть братися показання свідків про спільне проживання та ведення спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фото/відео матеріали, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі.
Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду в постановах від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц, від 21 березня 2019 року в справі № 461/4689/15-ц, від 03 листопада 2022 року в справі № 361/4744/19, від 26 жовтня 2023 року в справі № 522/14664/21.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, перевіривши доводи ОСОБА_1 та подані нею докази, суд дійшов висновку про доведеність належними, достатніми та допустимими доказами факту її спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, ведення із ОСОБА_4 спільного господарства, спільного побуту, наявності у них взаємних прав та обов`язків більше п`яти років до моменту смерті спадкодавця. До того ж, сам спадкодавець вважав відносини з позивачем близькими до відносин батька з донькою, що підтверджено показаннями свідків.

З огляду на викладене, керуючись ст. 2-5, 10-13, 76-81, 89, 264, 265, 352, 354 ЦПК України суд
УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.
Встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_4 з 03 березня 2006 року по 25 серпня 2021 року.
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 , що належала померлому спадкодавцю ОСОБА_4 .
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .
Відповідач: Житомирська міська рада, адреса: м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 4/2, код ЄДРПОУ 13576954.
Третя особа 1: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 .
Третя особа 2: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя