ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 року 
м. Київ

справа № 380/16568/21
касаційне провадження № К/990/16593/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бившевої Л.І.,
суддів: Хохуляка В.В.,  Ханової Р.Ф., 

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2022 (головуючий суддя Онишкевич Т.В., судді Сеник Р.П., Судова-Хомюк Н.М.) у справі за позовом за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкового повідомлення-рішення,
УСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач, підприємець) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (далі - Управління, відповідач, контролюючий орган), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.04.2021 №0083460709.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав про протиправність податкових повідомлень-рішень, оскільки висновки контролюючого органу, на підставі яких воно прийнято, не ґрунтується на фактичних обставинах і є необґрунтованими. Позивач зазначає, що податковим органом не було встановлено власника металевої ємності, з якої була здійснена заправка дизельним пальним автомобіля працівників Управління і не було встановлено власника дизельного пального. Також, під час проведення фактичної перевірки працівниками податкового органу не були використані/перевірені первинні бухгалтерські документи підприємця щодо придбання та використання ним дизельного пального та не були здійснені заміри залишків дизельного пального в металевій ємності. Позивач вказує, що він як фізична особа-підприємець дизельне пальне протягом квітня 2020 року - квітня 2021 років не придбавав і в його резервуарі пальне було відсутнє. Відповідно, як фізична особа-підприємець, він не міг заправити автомобіль працівників податкового органу власним дизельним пальним.
Крім того, позивач вказував, що відповідно до договору оренди нежитлового приміщення від 02.01.2021 частину нежитлового приміщення площею 20 кв.м. та розміщену в ньому металеву ємність для зберігання пального орендує Мале приватне виробничо-комерційне підприємство «Хева і К». Зазначає, що 31.03.2021 він здійснив заправку автомобіля працівників податкового органу дизельним пальним, яке належить Малому приватному виробничо-комерційному підприємству «Хева і К» в кількості 52,17 л вартістю 23,00 грн за літр на суму 1200 грн з металевої ємності, яку орендує Мале приватне виробничо-комерційне підприємство «Хева і К».
Крім того позивач вказував, що разова заправка автомобіля не є торгівельною діяльністю, тобто систематичною та з метою отримання прибутку, що свідчить про відсутність підстав для застосування штрафу у розмірі 500000,00 грн. 
Вважає, що оскільки під час проведення фактичної перевірки не був встановлений факт реалізації ним належного саме йому дизельного пального, то у контролюючого органу були відсутні правові підстави для застосування штрафу у розмірі 500000 грн за реалізацію пального без ліцензії.
Львівський окружний адміністративний суд рішенням від 15.06.2022 позов задовольнив повністю.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що за адресою, за якою здійснювалася перевірка, розміщено декілька резервуарів для зберігання пального місткістю 14000 л та 10000 л, які належать різним особам. Однак, контролюючим органом не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження власника резервуара, з якого відбувалась заправка автомобіля в ході фактичної перевірки, та власника пального. Також суд першої інстанції дійшов висновку про неправильний розрахунок розміру штрафних санкцій за роздрібну торгівлю пальним без наявності ліцензії.
Суд першої інстанції також взяв до уваги те, що Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області постановою від 07.05.2021 у справі № 442/3197/21 закрив провадження у справі щодо ОСОБА_1 за частиною 1 статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 06.12.2022 апеляційну скаргу податкового органу задовольнив, скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність висновків контролюючого органу та наявність у відповідача належних підстав для застосування до позивача штрафу у розмірі 500000,00 грн. Вважав безпідставними доводи позивача про відсутність у контролюючого органу доказів щодо належності саме йому реалізованого дизельного палива, як обов`язкового елементу для притягнення його до відповідальності, за реалізацію пального іншим особам на підставі ліцензії на право зберігання пального, отриманої на підставі заяви виключно для потреб власного споживання. Наголосив, що факт наявності постанови Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.05.2021 у справі №442/3197/21, якою було закрито провадження у справі щодо ОСОБА_1 , за частиною 1 статті 164 КУпАП, не спростовує наявності у діях позивача порушення вимог законодавства, відповідальність за яке передбачено приписами Закону № 481/95-BP. Реєстрація та підписання посадовими особами відповідача акту фактичної перевірки з порушенням встановленого порядку жодним чином не впливає на суть виявленого у ході перевірки порушення позивачем вимог Закону № 481/95-BP.
Позивач, не погодившись з постановою суду апеляційної інстанцій, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Підставою касаційного оскарження судового рішення скаржник визначає пункт 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 КАС України.
Скаржник покликається на положення частини другої статті 353 КАС України, яка передбачає, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.
Позивач у касаційній скарзі зазначає, що суд апеляційної інстанції, ухвалюючи постанову, не дослідив: чи дійсно позивач здійснював реалізацію належного йому пального через вимірювальний прилад безпосередньо у бак автомобіля з метою його реалізації; відсутність вимірювального приладу у позивача та невстановлення належності цього приладу; з якого резервуара відбувалася заправка автомобіля і чи дійсно цей резервуар належить саме позивачу; надані позивачем і орендарем документів, які свідчать про відсутність палива у позивача і наявність палива в орендованому резервуарі у орендаря ємністю 10000,00 літрів пального (дизпалива); наданих позивачем пояснень про здійснення ним реалізації пального (дизельного палива) в кількості 52,17 літрів вартістю 23,00 грн/л з орендованого резервуару ємністю 10000,00 літрів, що належить орендарю Малому приватному виробничо-комерційному підприємству «Хева і К».
Скаржник вважає, що контролюючим органом неправильно розраховано штрафні санкції відповідно до вимог статті 17 Закону «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР (далі - Закон №481/95-ВР, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), а тому такі санкції підлягають скасуванню. Посилається на недоведеність роздрібної торгівлі паливом без наявності ліцензії на такий вид діяльності з тих підстав, що заправка відбувалась з іншого резервуара, який належить орендарю, а не позивачу. 
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 29.05.2023 відкрив провадження за касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 03.02.2026 закінчив підготовку справи до касаційного розгляду, визнав за можливе проведення касаційного розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та призначив її до розгляду з 04.02.2026.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи, дійшов наступного висновку.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, основним видом діяльності позивача є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (КВЕД 45.20).
Посадовими особами податкового органу 31.03.2021 була проведена фактична перевірка господарської одиниці, розташованої за адресою м. Дрогобич, вул. вул. В.Великого, 7, де здійснює свою діяльність позивач. 
За наслідками перевірки складено акт від 02.04.2021 №7486/13/09/РРО/2315609711 (далі - акт перевірки), в якому зазначено, що 31.03.2021 о 10:27 год позивач за вказаною адресою здійснив реалізацію пального (дизельне паливо) в кількості 52,17 л вартістю 23,00 грн/л з металевої ємності через вимірювальний прилад безпосередньо у бак автомобіля за відсутності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним. 
На підставі висновків акту перевірки податковий органу прийняв податкове повідомлення-рішення від 19.04.2021 №0083460709, яким на підставі приписів підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України (далі - ПК України), абзацу 24 частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР за порушення вимог частин першої і двадцятої статті 15 цього Закону до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 500000,00 грн.
Позивач не погодився із вказаним рішенням та звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом апеляційної інстанції спору, правомірності оспорюваного рішення та доводам скаржника, що викладені у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із такого.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України.
Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначає Закон № 481/95-BP.
Згідно з частиною двадцятою статті 15 Закону №481/95-BP роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.
Частиною 1 статті 16 Закону № 481/95-BP передбачено, що контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України. Контроль за дотриманням вимог відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства до малих виробництв виноробної продукції здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів.
За правилами підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Частиною другою статті 17 Закону № 481/95-BP передбачено, що до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі надання послуг із зберігання пального іншим суб`єктам господарювання та/або реалізація пального іншим особам на підставі ліцензії на право зберігання пального, отриманої на підставі заяви виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки відповідно до статті 15 цього Закону, - 500000 гривень.
Позивач станом на момент проведення фактичної перевірки мав чинну ліцензію на право зберігання пального від 05.03.2020 №13090414202000411. 
Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та дійшовши до висновку про правомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення, керувався висновками акту перевірки, в якому було зафіксовано факт реалізації позивачем 31.03.2021 дизельного палива у кількості 52,17 л вартістю 23,00 грн/л у бак автомобіля на загальну суму 1200,00 грн та письмовими поясненнями позивача про факт реалізації дизельного палива із резервуару на суму 1200,00 грн за ціною 23,00 грн/л.
Отже, фактично суд апеляційної інстанції поклав в основу своїх висновків по суті спору пояснення позивача, не дослідивши й не проаналізувавши письмових доказів, які можна вважати належними й допустимими для встановлення цього факту. Так, зокрема, в акті перевірки не встановлено, з якого саме резервуару (10000 л чи 14000 л) здійснено відпуск пального. Отже, суд апеляційної інстанції не спростував доводи й докази, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, натомість, надав перевагу оспорюваному в подальшому самим позивачем твердженню. Однак, це не узгоджується із приписами статті 90 КАС України, відповідно до якої суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
При цьому, суд першої інстанції установив, що за адресою, яка перевірялася, розміщено декілька резервуарів для зберігання пального місткістю 14000 л та 10000 л, які належать різним особам. Однак, сторонами не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження власника резервуара, з якого відбувалась заправка автомобіля в ході фактичної перевірки, та власника пального.
Водночас, суд апеляційної інстанції не перевірив зазначені встановлені судом першої інстанції обставини у цій справі, а лише обмежився висновками, викладеними в акті перевірки і поясненнях позивача. Однак у касаційній скарзі позивач наполягає на тому, що суд апеляційної інстанції не дослідив ці пояснення і зазначає, що він підтвердив лише факт реалізації палива, однак не підтвердив реалізацію палива саме із резервуару, який належить йому. Позивач наполягає на тому, що реалізація палива відбулася саме із резервуару орендаря. 
Колегія суддів погоджується з доводами скаржника, що ці факти потребують встановлення.
Суд апеляційної інстанції не надав оцінку доводам позивача і не дослідив, чи дійсно позивач здійснював реалізацію належного йому пального через вимірювальний прилад безпосередньо у бак автомобіля з метою його реалізації та з якого резервуара відбувалася заправка автомобіля і чи дійсно цей резервуар належить саме позивачу.
Оскільки, передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені і перевірені судом апеляційної інстанції, судове рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції необхідно врахувати все вище викладене, всебічно і повно з`ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, докази, якими вони підтверджуються та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.
За приписами частин першої і другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги і на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
У зв`язку з вищенаведеним, Верховний Суд визнає, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, не встановив фактичні обставини, що мають значення для справи та не дослідив зібрані у справі докази, що є підставою для задоволення касаційної скарги та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2022 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	Л.І. Бившева В.В. Хохуляк   Р.Ф. Ханова