Справа № 944/2864/24 Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р.Й. 
Провадження № 22-ц/811/3386/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 лютого 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Ванівського О.М.,
суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.
секретаря: Цьони С.Ю.
озглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ступака Сергія Олександровича – представника ОСОБА_1 на ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 15 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості ,-
в с т а н о в и в:
В травні 2024 року позивач ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Оскаржуваною ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 15 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - залишено без розгляду.
Роз`яснено позивачу, що після усунення умов які були підставою для залишення заяви без розгляду, він має право звернутися до суду повторно.
Ухвалу суду оскаржив адвокат Ступак Сергій Олександрович – представник ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи. 
Зокрема покликається на те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору незалежно від категорії справ, а постраждалі учасники Революції Гідності, Герої
України звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням
їхніх прав. Відтак ухвала від 15.09.2025 року про залишення позову без руху та ухвала про
залишення позову без розгляду від 02.10.2025 – неправомірні незаконні та підлягають скасуванню
Просять ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було сплачено судовий збір і вона не усунула цих недоліків у встановлений судом строк
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Матеріалами справи та судом встановлено, що ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 14.10.2024 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості до розгляду та відкрито провадження по справі.
Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 15.09.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишено без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків 10 (десять) днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 
Відповідно до частини четвертої статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлюється Законом України «Про судовий збір».
Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.
Відповідно до пункту 12 частини першої статті 5 Закону «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, – у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Тобто для звільнення від сплати судового збору на підставі цієї норми особа повинна мати статус військовослужбовця, а спір у справі повинен бути пов`язаний із проходженням нею військової служби, тобто професійною діяльністю особи, пов`язаною із обороною України.
Оскільки предметом спору в цій справі є стягнення заборгованості, тому відсутні підстави вважати, що справа пов`язана з виконанням ОСОБА_1 військового обов`язку або під час виконання службового обов`язку. Відповідно, не можна вважати, що вона звільнена від сплати судового збору за вказаною підставою.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності обов`язку учасникам бойових дій сплачувати судовий збір у будь якій категорії справ, а не тільки тих, які безпосередньо пов`язані із відповідним їх статусом з посиланням на ухвалу Верховного Суду від 03 липня 2024 року у справі № 567/79/23 не заслуговують на увагу.
Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України № 3674-VI «Про судовий збір» учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону.
Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини 1 статті 5 Закону № 3674-VI слід враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону № 3551-XII.
Як видно з матеріалів справи вимоги ОСОБА_1 не пов`язані з порушенням її права на соціальний захист, саме, як учасника бойових дій чи військовозобов`язаної, призваної на військову службу, або ж учасника Революції Гідності чи Героя України, а пов`язані з приватно-правовими відносинами.
Подібна правова позиція наведена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19, від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17.
В ухвалі Великої Палати Верховного суду від 11 вересня 2024 року у справі № 567/79/23, яка ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2024 року була передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, остання висловила свою правову позицію, що Верховна Рада України не прийняла Закон про внесення зміни до статті 5 Закону України «Про судовий збір» ( щодо сплати судового збору при захисті прав учасників бойових дій, постраждалих учасників Революції гідності та Героїв України.). Тобто законодавець чітко визначив свою позицію щодо спірного питання. Отже, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що із часу прийняття нею 09 жовтня 2019 року постанови у справі № 9901/311/19, як і постанови від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 із висновками щодо застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-V1 з урахуванням вимог статей 12 та 22 Закону № 3551-X11, відсутні підстави стверджувати, що відбулась зміна суспільних відносин чи нормативного регулювання, внаслідок цей висновок втратив зрозумілість, набув ознак неузгодженості, необгрунтованості, незбалансованості чи помилковості ( п.п. 81, 82, 83).
Наведені Третьою судовою палатою Касаційного цивільного суду мотиви про те, що сформульований Великою Палатою Верховного Суду висновок обмежує застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-V1 виключно статтями 12 та 22 Закону № 3551-X11, не підтверджують наявності підстав для прийняття справи до розгляду Великою Палатою Верховного Суду, оскільки висновки, сформульовані нею у наведених постановах, навпаки, є конкретними, однозначними і такими, що позбавляють можливості застосувати пункт 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-V1 у справі, що розглядається ( п. 84).
Велика Палата Верховного Суду не встановила об`єктивних причин відступу від правового висновку, якими, за її усталеною практикою, можуть бути очевидні вади попереднього рішення ( неефективність, неясність, неузгодженість ) чи зміна суспільного інтересу (п.86). Справа № 567/73/23 за касаційною скаргою Особи 1 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 06 листопада 2023 року була повернута на розгляд Верховного Суду.
З огляду на зазначене, перевіривши матеріали справи посилання ОСОБА_1 щодо звільнення останньої від сплати судового збору є безпідставними, оскільки заявником не додано належних доказів на обґрунтування порушення її права як учасника бойових дій оскаржуваним судовим рішенням, що б давало суду достатні підстави для звільнення її від сплати судового збору за подання позовної заяви за пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
З огляду на наведене, ОСОБА_1 за подання позовної заяви необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 3715 грн.50 коп. та надати суду оригінал квитанції.
Перевіривши обґрунтованість доводів ОСОБА_1 у апеляційній скарзі та дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що ухвала Жовківського районного суду Львівської області від 15 вересня 2025 року відповідає вимогам ЦПК України щодо її законності та обґрунтованості, а доводи, наведені заявником, не спростовують висновків суду, не містять вагомих підстав для скасування оскаржуваної ухвали.
Колегія суддів приходить до переконання, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції дотримався вимог процесуального законодавства, у зв`язку із чим, ухвалу 
Жовківського районного суду Львівської області від 15 вересня 2025 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п.1, 375, 381 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу адвоката Ступака Сергія Олександровича – представника ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 15 вересня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 04.02.2026 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.