Постанова
Іменем України 

28 січня 2026 року 
м. Київ

справа № 686/12310/25
провадження № 61-14528св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючий - Крат В. І. (суддя-доповідач), 
судді: Гудима Д. А., Дундар І. О., Краснощоков Є. В., Пархоменко П. І.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - держава Україна,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 червня 2025 року у складі судді: Павловської А. А., та постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Гринчука Р. С., Костенка А. М., Спірідонової Т. В., 

Історія справи
Короткий зміст позову

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до держави України про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що 10 березня 2011 року відносно ОСОБА_1 було порушено кримінальну справу за частиною п`ятою статті 191, частиною другою статті 209, частиною третьою статті 358 КК України, цього ж дня його було затримано за підозрою у вчиненні цих злочинів та проведено обшук.

11 березня 2011 року позивачу було оголошено постанову про притягнення як обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених частиною п`ятою статті 191, частиною другою статті 209, частиною третьою статті 358 КК України.

За поданням слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА у Хмельницькій області Назаренко Є. В. від 11 березня 2011 року, постановою Хмельницького міськрайонного суду від 12 березня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 18 березня 2011 року, відносно ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід, а скаргу адвоката про його незаконне затримання було залишено без задоволення.

Постановою слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА у Хмельницькій області Назаренко С. В. від 12 березня 2011 року позивач був відсторонений від посад на підприємствах, де на той час займав керівні посади (ПП «Дизайн Буд Сервіс Поділля», ПП «Постач - Сервіс», ТОВ «ПММ», «Енергокомплект»), відповідно до приписів статті 147 КПК України.

12 березня 2011 року слідчий з ОВС СВ ПМ ДПА у Хмельницькій області Назаренко Є. В., на виконання приписів статті 161 КПК України повідомив керівників та власників вище названих підприємств про те, що постановою Хмельницького міськрайонного суду від 12 березня 2011 року щодо позивача було обрано запобіжний захід у кримінальній справі № 41/0238, що є підставою для відсторонення від виконання посадових обов`язків, про що винесено постанову слідчого від 12 березня 2011 року.

На зазначених підприємствах наказами (рішеннями) власників та керівників позивача було відсторонено від виконання посадових обов`язків, заробітну плату на час відсторонення не виплачено.

Постановою слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА у Хмельницькій області Назаренко С.В. від 28 березня 2011 року відносно позивача було порушено кримінальну справу за частиною другою статті 366 КК України.

07 липня 2011 року позивачеві було пред`явлене кінцеве обвинувачення у вчинені злочинів, передбачених частиною третьою статті 27, частиною п`ятою статті 191, частиною другою статті 209, частиною другою статті 212, частиною другою статті 366 КК України та справу направлено до суду.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 31 жовтня 2013 року, яка прокуратурою не була оскаржена в апеляційному порядку, справу за обвинуваченням позивача у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 212, частиною другою статті 366 КК України повернуто прокурору Хмельницької області на додаткове розслідування.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 05 листопада 2013 року, залишеним у цій частині без зміни ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 28 січня 2014 року, позивача за обвинуваченням у вчинені злочинів, передбачених частиною третьою статті 27, частиною п`ятою статті 191, частиною другою статті 209, частиною другою статті 366 КК України виправдано за відсутністю складу цих злочинів та засуджено за частиною першою статті 366 КК України із звільненням від покарання на підставі частини п`ятої статті 74 КК України.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 28 січня 2014 року апеляційну скаргу позивача на цей вирок в частині засудження за частиною першою статті 366 КК України було частково задоволено, вирок у частині засудження за частиною першою статті 366 КК України скасовано з направленням справи у цій частині прокурору Хмельницької області на додаткове розслідування.

Постановою прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Хмельницької області Балюка В. О. від 29 грудня 2015 року кримінальне провадження за обвинуваченням позивача у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 212, частиною другою статті 366 КК України закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 284 КПК України, скасовано запобіжний захід.

Ухвалою суду від 10 січня 2017 року відкрито провадження у справі №686/2708/17 за позовом ОСОБА_1 , за участю третьої особи - ГУ Державної казначейської служби України в Хмельницькій області, до Державної казначейської служби України, прокуратури Хмельницької області, ГУ Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 18 травня 2017 року та апеляційного суду від 27 липня 2017 року, частково задоволено позов, стягнуто з державного бюджету України 300 000 грн моральної шкоди.

Судами у вищевказаній справі було встановлено, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 18 листопада 2010 року по 29 грудня 2015 року, тобто 5 років 1 місяць та 11 днів; відносно ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід; постановою прокурора від 29 грудня 2015 року кримінальне провадження за обвинуваченням позивача у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 212, частиною другою статті 366 КК України закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості у вчиненні цих кримінальних правопорушень у суді та вичерпанням можливостей їх отримати та скасовано запобіжний захід. Суд зробив правовий висновок про те, що до припинення та унеможливлення зайняття підприємницькою діяльністю ОСОБА_1 протягом 5 років 1 місяця та 11 днів держава Україна відшкодувала йому моральну шкоду, завдану незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду відповідно до законів України.

Не дочекавшись від прокуратури роз`яснення порядку поновлення його порушених прав і свобод та відшкодування завданої шкоди, 01 березня 2017 року позивач подав заяву до прокуратури Хмельницької області про винесення постанови про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

06 березня 2017 року прокуратура Хмельницької області відмовила позивачеві у прийняті постанови. Відмова була оформлена листом від 06 березня 2017 року № 64/5 0577-5.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року у справі № 822/1816/17, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року, визнано протиправними дії прокуратури Хмельницької області щодо відмови у прийняті постанови про відшкодування ОСОБА_1 втраченого заробітку та інших грошових доходів, які він втратив внаслідок проведення досудового розслідування № 32014240000000028 від 16 травня 2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 212 та частиною другою статті 366 КК України, прийняття якої передбачене статтею 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266-94 від 01 грудня 1994 року, а також зобов`язано прокуратуру Хмельницької області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 до прокуратури Хмельницької області з приводу виплати йому втраченого заробітку та інших грошових доходів, які він втратив внаслідок проведення досудового розслідування № 32014240000000028 від 16 травня 2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 212 та частиною другою статті 366 КК України, а також прийняти постанову у порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення суду у справі № 822/1816/17 прокуратура Хмельницької області прийняла постанову від 14 січня 2019 року про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у якій було зазначено про відмову у відшкодуванні заробітку та інших грошових доходів ОСОБА_1 .

Дана постанова була предметом розгляду суду в адміністративній справі № 560/257/20 визнана протиправною та скасована рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року. Правові висновки суду першої інстанції підтримав Сьомий апеляційний адміністративний суд у своїй постанові від 12 лютого 2021 року. Суд першої інстанції зобов`язав уповноважену особу прокуратури Хмельницької області прийняти, передбачену частиною першою статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» постанову про відшкодування ОСОБА_1 шкоди, завданої неправомірними діями органів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 32014240000000028 від 16 травня 2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 212 та частиною другою статті 366 КК України.

Станом на 01 травня 2025 року рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року у справі № 560/257/20 не виконане. Постанова у порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не прийнята, шкода не відшкодована, у зв`язку з чим позивачу було заподіяно моральної шкоди, розмір якої позивач оцінив у 45 000 000 грн, що порівняно з характером та обсягом страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача протягом більш ніж 10 років.

Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 08 серпня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до держави України про відшкодування моральної шкоди в частині вимог за період з дати набрання рішенням суду у справі № 560/257/20 законної сили і до 01 березня 2025 року.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у провадженні Хмельницького міськрайонного суду перебуває цивільна справа № 686/8958/25 за позовом ОСОБА_1 до держави України (тобто між тими ж сторонами) про відшкодування моральної шкоди (тобто про той же предмет), обґрунтований тими ж обставинами, однак обрахованої позивачем станом на 01 березня 2025 року (тобто за період, який частково співпадає із заявленим у даній справі).

ОСОБА_1 просив:
стягнути з держави України в особі Міністерства юстиції України про стягнення 45 000 000 грн моральної шкоди, завданої навмисним тривалим невиконанням рішення суду у справі № 560/257/20 станом на 01 травня 2025 року щодо прийняття постанови «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють розшукову оперативно-діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 червня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що: 
зазначені позивачем обставини в цій цивільній справі не вказують на наявність в діях працівників органів прокуратури ознак заподіяння йому майнової та (або) моральної шкоди, відповідальність, за яку повинна нести держава. Жодних доказів, які б вказували на те, що в період березня-квітня 2025 року станом на 01 травня 2025 року мала місце певна бездіяльність, внаслідок якої було заподіяно шкоди правам та інтересам позивача, справа не містить;
неприйняття працівниками прокуратури відповідної постанови, жодним чином не перешкодили ОСОБА_1 реалізувати свої права на відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності і звернутись до суду позовом в межах вище зазначених цивільних справ про стягнення на його користь відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, і такі вимоги були розглянуті судом по суті;
позивачем не доведено факту та розміру заподіяної моральної шкоди за викладених ним обставин відповідачем в період березня-квітня 2025 року, а тому у позові слід відмовити.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення;
рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 червня 2025 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:
спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173, 1174 ЦК України відповідно. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, АР Крим або орган місцевого самоврядування;
у пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження №12-208гс18) зазначено, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, АР Крим або орган місцевого самоврядування;
правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. За змістом статей 1173, 1174 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини. Водночас, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди. Визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади майнової та моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2021 року у справі №405/500/18 вказав на те, що сам лише факт тривалого невиконання рішення суду не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між невиконанням/несвоєчасним виконанням рішення суду та завданою шкодою;
у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідковий зв`язок такої поведінки із завданою шкодою. Причинний зв`язок, як обов`язковий елемент цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди, між протиправною поведінкою та шкодою виражається у тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди (постанови Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 918/203/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 904/3667/19);
рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 березня 2020 року у справі № 560/257/20, яким зобов`язано уповноважену особу прокуратури Хмельницької області прийняти, передбачену частиною першою статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», постанову про відшкодування позивачу шкоди, завданої неправомірними діями органів досудового розслідування у кримінальному провадженні №32014240000000028 від 16 травня 2014 року не виконане. Разом з тим, як було встановлено, на користь ОСОБА_1 судом стягнуто 21 324,41 грн втраченого заробітку з урахуванням індексу інфляції та 28 000 грн витрат за надання правової допомоги у вищевказаній кримінальній справі, а також стягнуто з Державного бюджету України 300 000 грн. моральної шкоди, завданої незаконним притягненням останнього до кримінальної відповідальності;
з огляду на те, що на користь ОСОБА_1 стягнуто шкоду, завдану неправомірними діями органів досудового розслідування у кримінальному провадженні №32014240000000028 від 16 травня 2014 року, тобто, позивач скористався своїм правом на звернення до суду для отримання відповідних компенсаційних виплат у зв`язку із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції про відсутність у справі обставин, які б вказували на заподіяння позивачу моральної шкоди відповідачем самим лише фактом невиконання судового рішення;
позивач ОСОБА_1 не довів у встановленому законом порядку обставин щодо заподіяння йому моральної шкоди, а саме - наявності протиправних дій чи бездіяльності посадових осіб і причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та завданою моральною шкодою.

Аргументи учасників справи

19 листопада 2025 року ОСОБА_1 через підсистему Електронний суд подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 червня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року, у якій просив:
скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду;
ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що: 
апеляційний суд, не встановив, хто є належним відповідачем у справі та з яких цій підстав в справі бере участь представник прокуратури та його правовий статус;
суд вказав, що рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 березня 2020 року у справі № 560/257/20 не виконане, однак його не виконання, залишилося без правової оцінки зі сторони суду апеляційної інстанції. Судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено такий обов`язок;
у пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової;
для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач в цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди в розумінні статей 1167, 1174 ЦК України. Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 25 січня 2021 року у справі № 227/4410/19 (провадження № 61-9407св20), від 22 березня 2021 року у справі № 203/1067/19 (провадження № 61-23293св19), від 25 березня 2021 року у справі № 227/3052/19 (провадження № 61- 22337св19);
доказом у даній справі є факт невиконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року у справі № 560/257/20, яким зобов`язано уповноважену особу Прокуратури Хмельницької області прийняти, передбачену частиною першою статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», постанову про відшкодування ОСОБА_1 шкоди, завданої неправомірними діями органів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 32014240000000028 від 16 травня 2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 212 та частиною другою статті 366 КК України;
висновок апеляційного суду щодо того, що «на користь ОСОБА_1 стягнуто шкоду, завдану неправомірними діями органів досудового розслідування у кримінальному провадженні №32014240000000028 від 16 травня 2014 року, тобто, позивач скористався своїм правом на звернення до суду для отримання відповідних компенсаційних виплат у зв`язку із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у справі обставин, які б вказували на заподіяння позивачу моральної шкоди відповідачем самим лише фактом невиконання судового рішення» з посиланням на справу № 686/1049/18, зроблено без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові 07 грудня 2023 року у справі № 686/19620/22. У справі № 686/1049/18 не було предметом судового розгляду питання про відшкодування шкоди позивачеві, завданої внаслідок втрати доходу (заробітку) ним як приватним підприємцем та як працівником підприємств ПП «Енергокомплект», ТОВ «ПММ», ПП «ПостачСервіс». Суд лише досліджував підставність заявлених вимог про відшкодування шкоди із втраченого заробітку на ПП «Дизайн Буд Сервіс Поділля», що не є предметом розгляду у справі, що переглядається». Тобто без реалізації залишилось право на захист порушеного права, за яким позивач звернувся до суду в частині відшкодування шкоди, завданої внаслідок втрати доходу (заробітку) ним як приватним підприємцем та як працівником підприємств ПП «Енергокомплект», ТОВ «ПММ», ПП «Постач-Сервіс».

17 грудня 2025 року Міністерство юстиції України засобами поштового зв`язку подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило:
відмовити у задоволенні касаційної скарги;
судові рішення залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що:
суд першої інстанції обґрунтовано залучив представником Держави Україна Хмельницьку обласну прокуратуру та прийняв законне та обґрунтоване рішення, відмовивши у задоволенні позову;
відсутній факт протиправної поведінки держави України, відсутній причинний зв`язок між протиправною поведінкою (дією або бездіяльністю) держави і заподіяною позивачеві шкодою, шкода не була завдана позивачеві внаслідок винних дій держави, зокрема, Міністерства юстиції України;
у спірних правовідносинах відсутній склад умов, які надають право позивачу звертатись з вимогою про відшкодування шкоди до держави в особі Міністерства юстиції України.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2025року відкрито касаційне провадження у справі.

20 січня 2026 року справа передана судді-доповідачу Крат В. І.

Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційних скарг, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 09 грудня 2025 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 14 березня 2018 року у справі № 522/3454/16-ц; від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц; від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17; від 25 січня 2021 року у справі № 227/4410/19; від 22 березня 2021 року у справі № 203/1067/19; від 25 березня 2021 року у справі № 227/3052/19; від 20 вересня 2021 року у справі № 686/8422/20; від 03 лютого 2022 року у справі № 686/13784/21; у справах № 953/6561/20, № 289/2110/21, № 686/14845/22; від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17; від 07 грудня 2023 року у справі № 686/19620/22; від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22.

Фактичні обставини

Судом встановлено, що постановою Хмельницького апеляційного суду від 20 травня 2025 року у справі №686/16986/24 про відшкодування моральної шкоди встановлено, що вироком Хмельницького міськрайонного суду від 05 листопада 2013 року, залишеним у цій частині без зміни ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 28 січня 2014 року, ОСОБА_1 , за обвинуваченням у вчинені злочинів, передбачених частиною третьою статті 27, частиною п`ятою статті 191, частиною другою статті 209, частиною другою статті 366 КК України виправдано за відсутністю складу цих злочинів та засуджено за частиною першою статті 366 КК України із звільненням, на підставі частиною п`ятою статті 74 КК України, від покарання.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 28 січня 2014 року апеляційну скаргу на цей вирок в частині засудження за частиною першою статті 366 КК України було частково задоволено, вирок у частині засудження за частиною першою статті 366 КК України скасовано з направленням справи у цій частині прокурору Хмельницької області на додаткове розслідування, запобіжний захід залишено без змін.

Постановою прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Хмельницької області від 29 грудня 2015 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 212, частиною другою статті 366 КК України закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 284 КПК України, скасовано запобіжний захід.

Рішеннями Хмельницького міськрайонного суду від 18 травня 2017 року та апеляційного суду від 27 липня 2017 року частково задоволено позов ОСОБА_1 , за участю третьої особи ГУ Державної казначейської служби України в Хмельницькій області до Державної казначейської служби України, прокуратури Хмельницької області, ГУ Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, стягнуто з Державного бюджету України 300000 грн. моральної шкоди.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року у справі №822/1816/17:
визнано протиправними дії прокуратури Хмельницької області щодо відмови у прийняті постанови про відшкодування ОСОБА_1 втраченого заробітку та інших грошових доходів, які він втратив внаслідок проведення досудового розслідування №32014240000000028 від 16 травня 2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 212 та частиною другою статті 366 КК України, прийняття якої передбачене статтею 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»;
зобов`язано прокуратуру Хмельницької області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 до прокуратури Хмельницької області з приводу виплати йому втраченого заробітку та інших грошових доходів, які він втратив внаслідок проведення досудового розслідування №32014240000000028 від 16 травня 2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 212 та частиною другою статті 366 КК України, та прийняти постанову у порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

У рішенні суд встановив, що прокуратура Хмельницької області була зобов`язана прийняти постанову, якою визначити розмір відшкодовуваної шкоди позивачу у місячний термін з дня звернення громадянина, але натомість не виконала свій обов`язок, обмежившись письмовим повідомленням про те, що звернення позивача направлено ГУ ДФС у Хмельницькій області, чим допустила протиправні дії відносно позивача.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року у справі №560/257/20 встановлено, що на виконання вказаного судового рішення Хмельницьким окружним адміністративним судом 31 жовтня 2017 року був виданий виконавчий лист за №822/1816/17.

08 листопада 2017 року на виконання виконавчого листа, прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Хмельницької області було винесено постанову «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у якій відмовлено у відшкодуванні ОСОБА_1 шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

У подальшому 01 серпня 2018 року головним державним виконавцем ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванютою І. М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року про зобов`язання прокуратури Хмельницької області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 до прокуратури Хмельницької області з приводу виплати йому втраченого заробітку та інших грошових доходів, які він втратив внаслідок проведення досудового розслідування №32014240000000028 від 16 травня 2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другої статті 212 та частиною другої статті 366 КК України, та прийняти постанову у порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

17 вересня 2018 року головним державним виконавцем ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №56895637 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Зазначено, що прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Хмельницької області 08 листопада 2017 року винесено постанову про відшкодування шкоди, завданої незаконними діям органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 17 вересня 2018 року про закінчення виконавчого провадження.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року у справі №2240/3246/18 у задоволені позову відмовлено. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року скасовано і ухвалено нове, яким адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця від 17 вересня 2018 року.

05 грудня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження №56895637 та 22 грудня 2018 року направлено на адресу прокуратури області вимогу щодо виконання упродовж 10 робочих днів виконавчого листа Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року, про що повідомити державного виконавця.

Прокуратурою області повторно розглянуто звернення позивача від 01 березня 2017 року про відшкодування втраченого заробітку та не отриманого прибутку і 14 січня 2019 року винесено постанову «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», якою відмовлено у відшкодуванні заробітку та інших грошових доходів позивачу.

Листом від 14 січня 2019 року за №04/5-1226-14 прокуратура повідомила державного виконавця про виконання виконавчого листа Хмельницького окружного адміністративного суду №822/1816/17 від 31 жовтня 2017 року.

28 січня 2019 року державним виконавцем винесено повторно вимогу щодо зобов`язання прокуратури Хмельницької області виконати виконавчий лист №822/1816/17 від 31 жовтня 2017 року.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року у справі №560/257/20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/88379180), залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/94970009): 
визнано протиправною та скасовано постанову прокуратури Хмельницької області про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду від 14 січня 2019 року;
зобов`язано уповноважену особу прокуратури Хмельницької області прийняти передбачену частиною першої статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» постанову про відшкодування позивачу шкоди, завданої неправомірними діями органів досудового розслідування у кримінальному провадженні №32014240000000028 від 16 травня 2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 212 та частиною другою статті 366 КК України;
в іншій частині позову про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду відмовлено.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 20 червня 2023 року у справі №686/25180/22 встановлено, що постановою Хмельницького апеляційного суду від 11 листопада 2020 року у справі № 686/1049/18 рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2018 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та в частині стягнення з прокуратури Хмельницької області судових витрат скасовано та в цій частині постановлено нове судове рішення. Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 21 324,41 грн втраченого заробітку з урахуванням індексу інфляції, 28 000 грн витрат за надання правової допомоги у кримінальній справі, а всього 49 324,41 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення втраченого заробітку і доходу відмовлено. В решті рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2018 року залишено без змін.

Сума коштів у розмірі 49 324,41 грн зарахована на банківську картку ОСОБА_1 30 червня 2022 року.

Позиція Верховного Суду

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституція України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац 2 частини третьої статті 23 ЦК України).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)).

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини (див. Постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2022 року в справі № 753/15095/17 (провадження № 61-16500св20)). 

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 452/3296/16-ц (провадження № 14-582цс18) зазначено, що, що «правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, урегульовані Законом України «Про виконавче провадження», а тому несплачена позивачеві сума пенсії, що підлягає стягненню на його користь за рішенням суду, не може вважатися майновою шкодою в розумінні статті 1166 ЦК України, а є сумою нарахованої пенсії, яка підлягає виплаті в порядку виконання постанови суду, відтак зазначені норми права не застосовуються до спірних правовідносин».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) вказано, що:
«відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). ЄСПЛ також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пункти 203 - 204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», заява № 21071/05, пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 7 травня 2002 року в справі «Бурдов проти Росії», пункт 100). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презумується.
З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими та справедливими висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь моральної шкоди, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що відповідачем протиправно не сплачувалась пенсія, на яку позивач має право на підставі судового рішення».

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (частини перша, шоста статті 367 ЦПК України).

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Диспозитивність - один з основних принципів судочинства, на підставі якого особа (зокрема, позивач чи відповідач), самостійно вирішує, зокрема, чи оскаржувати судові рішення в касаційному порядку та в яких межах (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 листопада 2023 року в справі № 465/6549/16-ц (провадження № 61-11927св23)).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається:
при зверненні із позовом підставою відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 вказав невиконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року у справі №560/257/20. Позивач зазначав, що постанова у порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», не прийнята, шкода не відшкодована, у зв`язку з чим йому заподіяно моральної шкоди, розмір якої він оцінив у 45 000 000 грн;
при відмові у задоволенні позову апеляційний суд зазначив, що на користь ОСОБА_1 судом стягнуто 21 324,41 грн втраченого заробітку з урахуванням індексу інфляції та 28 000 грн витрат за надання правової допомоги у кримінальній справі, а також стягнуто з Державного бюджету України 300 000 грн моральної шкоди, завданої незаконним притягненням останнього до кримінальної відповідальності. З огляду на те, що на користь ОСОБА_1 стягнуто шкоду, завдану неправомірними діями органів досудового розслідування у кримінальному провадженні №32014240000000028 від 16 травня 2014 року, тобто, позивач скористався своїм правом на звернення до суду для отримання відповідних компенсаційних виплат у зв`язку із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, апеляційний суд вважав, що відсутні обставини, які б вказували на заподіяння позивачу моральної шкоди відповідачем самим лише фактом невиконання судового рішення;
апеляційний суд встановив, що рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 березня 2020 року у справі № 560/257/20, яким зобов`язано уповноважену особу прокуратури Хмельницької області прийняти, передбачену частиною першою статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», постанову про відшкодування позивачу шкоди, завданої неправомірними діями органів досудового розслідування у кримінальному провадженні №32014240000000028 від 16 травня 2014 року не виконане;
рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 березня 2020 року у справі № 560/257/20 набрало законної сили;
поза увагою апеляційного суду залишилось те, що підставою заявленого позову є заподіяння моральної шкоди позивачу фактом невиконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 березня 2020 року у справі № 560/257/20, що набрало законної сили. При цьому у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Апеляційний суд не перевірив чи існують умови для компенсації моральної шкоди з цієї підстави.

За таких обставин, апеляційний суд зробив передчасний висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку із наведеним, касаційний суд вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити частково; оскаржену постанову апеляційного суду скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції постанова Хмельницького апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко