УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №293/1411/24 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М. 
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М., 
суддів: Борисюка Р.М., Павицької Т.М.,
за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №293/1411/24 за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Кредобанк»
на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 11 квітня 2025 року, яка постановлена під головуванням судді Чішман Л.М. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року Акціонерне товариство «Кредобанк» (далі – АТ «Кредобанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути з ОСОБА_1 , як спадкоємця позичальника ОСОБА_2 , заборгованість за кредитним договором від 18 серпня 2020 року №СL-287373 у розмірі 158 103,14 грн.
Позов обґрунтований тим, що 18 серпня 2020 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір №СL-287373, відповідно до умов якого позичальник отримала кошти в сумі 160 000 грн до 15 серпня 2025 року. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Банк 28 липня 2021 року направив до Черняхівської державної нотаріальної контори претензію-вимогу з проханням прийняти претензію кредитора та завести спадкову справу щодо померлої. Банк з`ясував, що у позичальника є дочка ОСОБА_1 , а тому звернувся до імовірного спадкоємця з претензією-вимогою з проханням сплатити заборгованість за кредитним договором.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 11 квітня 2025 року, враховуючи ухвалу цього ж суду від 15 квітня 2025 року про виправлення описки у даті, замінено первісного відповідача ОСОБА_1 належним відповідачем – Оліївською сільською радою Житомирського району Житомирської області. Також цією ухвалою закрито провадження у справі з посиланням на те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі, позивач АТ «Кредобанк» подав у цій частині апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу в частині закриття провадження в справі скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що територіальна громада, як власник відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, які заявлені відповідно до ст.1231 ЦК України. Згідно з практикою ВП ВС від 12 жовтня 2022 року в справі №183/4196/21, загальними критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто, передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути і пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності (крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем), та у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. Спадкові правовідносини належать до цивільно-правових відносин, тому їм притаманні всі характеристики цивільних правовідносин. Поняття спадкових правовідносин є загальним і позначає сукупність якісно відмінних за своєю природою правовідносин, що виникають у зв`язку із смертю фізичної особи або оголошення її померлою в судовому порядку та регулюються нормами спадкового права. У зазначеному спорі суб`єктний склад після задоволення клопотання дійсно змінився зі спору між юридичною особою та фізичною особою на спір між юридичною особою та юридичною особою, але зазначений спір між АТ «Кредобанк» та Оліївською сільською радою не підлягає розгляду в господарському суді, оскільки предмет спору стосується спадкових правовідносин, а не відносин з приводу господарської діяльності між юридичними особами. Вказаний спір має розглядатися в судах цивільної юрисдикції, так як характер правовідносин та предмет спору є спадкові правовідносини, що належить до цивільно-правових відносин та відноситься до предмету віддання цивільних судів.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, представник позивача АТ «Кредобанк» адвокат Павленко С.В. просить апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу в частині закриття провадження у справі скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Оліївська сільська рада про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. За загальним правилом явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в оскарженій частині (тобто, в частині закриття провадження у справі) в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 частини першої ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У ст.124 Конституції України унормовано, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За змістом ст.125 Основного Закону України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певну справу належить розглядати за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частин першої та другої ст.4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст.20 ГПК України, відповідно до частини першої якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи – підприємці (пункт 6 частини першої названої статті); інші справи у спорах між юридичними особами, які здійснюють господарську діяльність, та/або фізичними особами – підприємцями (пункт 15 частини першої ст.20 ГПК України) тощо.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Подібний за змістом висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі №904/1083/18.

Разом з тим, за змістом частини першої ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі, як правило, є фізична особа).

Отже, визначаючи юрисдикцію спору, слід зважати як на суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, так і на відповідний суб`єктний склад учасників справи.

При цьому згідно зі частинами першою, третьою та четвертою ст.45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у ст.4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Визначення відповідача (відповідачів), предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідача (відповідачів) й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Такі висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року в справі №308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року в справі №127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року в справах №570/3439/16-ц і №372/51/16-ц, від 11 вересня 2019 року в справі №910/7122/17.

Колегія суддів не входить у обговорення питання своєчасності заміни відповідача, оскільки у цій частині ухвала окремо від рішення суду оскаржена бути не може.

Спір між АТ «Кредобанк» та Оліївською сільською радою жодним чином не випливає із їх господарської діяльності, а стосується виключно кредитно-спадкових правовідносин. 

Відповідно до матеріалів спадкової справи №126/2021 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , спадкоємці від прийняття спадщини відмовилися або спадщину не прийняли (а.с.92-154).

Із аналізу ст.1277 ЦК України вбачається, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, які зобов`язані після спливу одного року з часу відкриття спадщини подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою також може бути подана кредитом спадкодавця. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна – місцезнаходженням основної частин рухомого майна. 

Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредитора спадкодавця, що заявлені відповідно до ст.1231 ЦК України (перше речення частини четвертої ст.1277 ЦК України).

Спадкові відносини виникають із цивільних правовідносин і суди загальної юрисдикції розглядають спори, що виникають із цих відносин, а не господарські. Якщо виникає спір, який стосується спадщини (пред`явлення кредитором спадкодавця вимог про відшкодування кредитної заборгованості за рахунок майна, що залишилося після смерті спадкодавця), такий спір розглядається в судах загальної юрисдикції за правилами цивільного, а не господарського судочинства, як помилково вважав суд першої інстанції, та критерій суб`єктного складу спору не відіграє першочергового значення. Спадкові правовідносини належать до цивільно-правових відносин та їм притаманні всі характеристики цивільних правовідносин. Спірні правовідносини корпоративних прав не зачіпають.

Підсумовуючи викладене, справу належить розглянути не за правилами господарського судочинства, а за правилами цивільного судочинства судом загальної юрисдикції.

Відповідно до ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції в частині закриття провадження постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до помилкового закриття справи, яка розглядалася на правилами цивільного судочинства, а тому ухвала в оскарженій частині, тобто в частині закриття провадження у справі, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,379,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Кредобанк» задовольнити.
Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 11 квітня 2025 року в частині закриття провадження у справі скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: