ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2026 року 
м. Харків
справа № 642/4983/23
провадження № 22-ц/818/685/26 
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів колегії – Маміної О.В., Мальованого Ю.М.
за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідачі – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександр Валентинович
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жовнір Ярослав Вікторович, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємець Іван Олександрович
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харків апеляційну скаргу ОСОБА_5 яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 25 липня 2025 року у складі судді Гримайло А.М.,-
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2023 року ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О. В., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жовнір Я. В., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємець І. О., про визнання недійсним договору дарування, відновлення становища, що існувало до порушення, шляхом повернення права власності.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 24.09.2016 ОСОБА_2  отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 24450,00 доларів США за автомобіль Toyota Camry, 2014 року випуску. 24.09.2016 ОСОБА_7 видано на ім`я позивача довіреність на представництво ОСОБА_8 щодо володіння, користування та розпорядження зазначеним автомобілем, однак 15.10.2016 автомобіль було вилучено з володіння ОСОБА_1 .
Пізніше позивачу стало відомо, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.11.2016 у справі № 761/40146/16-к вжито заходів забезпечення у кримінальному провадженні № 12016100100013002, внесеному до ЄРДР 15.10.2016 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, у виді накладення арешту на автомобіль.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19.01.2017 ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.11.2016 скасовано та постановлено нову ухвалу, якою накладено арешт на автомобіль Toyota Camry із забороною відчуження. 
Договір купівлі-продажу автомобіля, наслідком якого було б набуття ОСОБА_1 права власності на нього, не укладався.
Постановою Київського апеляційного суду від 05.11.2019 у справі № 761/8568/17 визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , тому отримані ОСОБА_2 від ОСОБА_1 кошти є безпідставно набутим майном, яке повинно бути повернуто на підставі положень ЦК України.
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 14.09.2020, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 15.03.2021, постановою Верховного Суду від 23.02.2022, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто суму коштів у розмірі 24450,00 доларів США та судовий збір у розмірі 6152,83 грн.
З метою примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14.09.2020 на підставі виконавчого листа від 08.04.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ярмоленком О. В. відкрито виконавче провадження № 65608963. 
У ході з`ясування стану виконання судового рішення у ВП №65608963 позивачу стало відомо, що 24.09.2020, тобто після прийняття рішення суду від 14.09.2020 у день складання його повного тексту, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовніром Я. В. та зареєстрований в реєстрі за № 4320, за яким ОСОБА_2 відчужив, а ОСОБА_3 набула у власність нерухоме майно, а саме:
-земельну ділянку, площею 0,0808 га з кадастровим номером 6310137200:011:0009, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
-житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Вважали, що, укладаючи спірний договір дарування № 4320, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 діяли недобросовісно та на шкоду ОСОБА_1 , як кредитору ОСОБА_2 та їх дії були спрямовані виключно на створення умов, при яких ОСОБА_1 буде позбавлений можливості отримати належне йому за рішенням суду від 14.09.2020.
Таким чином, відчужене нерухоме майно залишилось у володінні сім`ї ОСОБА_2 , оскільки особою, яка стала власником майна за договором дарування, є донька ОСОБА_2 - ОСОБА_3 .
Крім того, єдиним майном, що залишилося у власності ОСОБА_2 , є автомобіль ВАЗ 21093, 1990 року випуску, однак від реалізації цього транспортного засобу об`єктивно неможливо виручити кошти, необхідні для погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 .
Власником майна, яке первісно належало ОСОБА_2 , є ОСОБА_4 , право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу від 17.02.2023, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємцем І. О.
Зазначене порушує права та законні інтереси ОСОБА_1 , адже внаслідок укладення договору дарування № 4320 та договору купівлі-продажу № 787 він фактично позбавлений права на виконання рішення суду від 14.09.2020, що також свідчить про фраудаторність договору купівлі-продажу № 787, тому просили визнати недійсним договір дарування від 24.09.2020, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також житлові будинки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Рішенням Холодногірського районного суду м. Харкова від 25 липня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем, який законним шляхом набув своє, тому воно не може бути витребувано на підставі статті 388 ЦК України. Визнання недійсним з підстав фраудаторності договору дарування, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3  є неефективним способом захисту прав та законних інтересів позивача, оскільки майно вибуло з власності обдарованої і набуто на підставі договору купівлі – продажу добросовісним набувачем - ОСОБА_4 . 
Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнти позовні вимоги.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд неправильно встановив характер спірних правовідносин, не повно встановив обставини у справі, зробив висновки що не відповідають дійсним обставинам у справі та вимогам закону. Вимога про визнання фраудаторного правочину недійсним може бути розглянута та задоволена окремо від інших вимог, що випливають із цього правочину або пов`язані з ним. ОСОБА_3 , отримавши нерухоме майно за недійсним правочином, не набула права власності на нього. Оскільки договір дарування є недійсним, перехід права власності юридично не відбувся. Тому ОСОБА_3 не мала законного права розпоряджатися цим майном, зокрема шляхом його відчуження відповідачу ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу. Будь-які дії з передачі цього майна є незаконними, оскільки особа, яка не набула права власності, не може здійснювати розпорядчі правочини щодо такого майна. Тому угода купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також є недійсною через відсутність законного права власності у відчужувача. Таким чином позивачем було обрано належний спосіб захисту, а саме перша позовна вимога про визнання недійсним фраудаторного правочину, а друга-похідна від першої, вимога про відновлення становища що існувало до порушення, тоб-то повернення сторін у первісний стан. Судом було прийнято від відповідача докази ,строки подання яких були пропущені, клопотання про поновлення таких строків ОСОБА_4 заявлено не було. Крім того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази передачі ОСОБА_4 грошових коштів вказаних в договорі купівлі-продажу спірного майна. Судом помилково встановлено, що ОСОБА_11 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відправлені на вказану адресу документи були повернуті до суду, що підтверджує той факт, що ОСОБА_4 у спірних будинках не проживає.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 14.09.2020, у якому ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 29.10.2020 виправлено описку, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 15.03.2021, постановою Верховного Суду від 23.02.2022, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто суму коштів у розмірі 24450,00 доларів США та судовий збір у розмірі 6152,83 грн. (т. 1 а. с. 10-29).
28.05.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О. В. відкрито виконавче провадження №65608963 з виконання виконавчого листа №642/6034/19, виданого 08.04.2021 Харківським апеляційним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 22450,00 доларів США та судового збору у розмірі 6152,83 грн. (т. 1 а. с. 31).
За боржником ОСОБА_2 зареєстровано право власності на транспортний засіб ВАЗ 21093, 1990 року випуску, що підтверджується відповіддю за запит № 104275540 від 28.05.2021 до Міністерства внутрішніх справ України (т. 1 а. с. 32).
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 15.07.2023 вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О. В. 28.05.2021 на все нерухоме майно боржника ОСОБА_2 в межах суми заборгованості за виконавчим провадженням № 65608963 накладено арешт (т. 1 а. с. 48). 
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.08.2023 вбачається, що право власності на земельну ділянку, площею 0,0808 га, кадастровий номер 6310137200:12:011:0009, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 17.02.2023, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємець І. О. (т. 1 а. с. 55-56).
Згідно з договором купівлі-продажу від 17.02.2023, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємець І. О. продавець ОСОБА_3 передала, а покупець ОСОБА_4 прийняла у власність житлові будинки з надвірними будівлями та спорудами: літ. «А-1», загальною площею 79,7 кв. м., житловою площею 52,7 кв.м, літ. «Т-2», загальною площею 195,7 кв. м., житловою площею 104,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, площею 0,0808 га, кадастровий номер 6310137200:12:011:0009, вид цільового призначення: 02.01 – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель: землі житлової та громадської забудови, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 110-111).
Пунктом 4 зазначеного договору передбачено, що продаж житлових будинків та земельної ділянки здійснено за суму у розмірі 1 038 803,00 грн., з яких продаж житлових будинків здійснено за 937 303,00 грн., продаж земельної ділянки здійснено за 101 500,00грн., які продавець отримала від покупця повністю ще до підпису цього договору, та своїм підписом під цим договором підтвердила проведення зі сторони покупця повного розрахунку за продані житлові будинки та земельну ділянку, та відсутність щодо нього претензій майнового характеру. 
Заявою до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємця І. О. ОСОБА_4 засвідчила, що гроші, які витрачаються нею на купівлю житлових будинків з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, площею 0,0808 га, кадастровий номер 6310137200:12:011:0009, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є її особистою власністю (т. 1 а. с. 112).
Згідно договору дарування від 24.09.2020, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір Я. В, дарувальник ОСОБА_2 передав у власність, а його донька – обдарована ОСОБА_3 прийняла безоплатно у власність в дар житлові будинки з надвірними будівлями та спорудами літ. «А-1», літ. «Т-2», та земельну ділянку, цільове призначення: землі житлової та громадської забудови для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0808 га, кадастровий номер 6310137200:12:011:0009, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Пунктом 3 зазначеного договору передбачено, що сторони підтверджують, що безоплатна передача майна від дарувальника обдарованій є дійсним наміром сторін і не приховують ніяких зобов`язань обдарованої, пов`язаних з цим договором, по відношенню до дарувальника. Сторони також стверджують, що їм зрозуміла правова природа договору дарування як договору безоплатного.
Згідно з п. 4 договору дарування дарувальник ОСОБА_2 стверджує, що відчужувана нерухомість до цього часу нікому не продана, не подарована, під забороною (арештом) не знаходиться, спору по ній немає, треті особи як в межах України так і за її межами прав до цього майна не мають, сервітут відсутній, під заставою (у тому числі податковою) не перебуває, а також що внаслідок дарування не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, у т. ч. неповнолітніх, малолітніх дітей, непрацездатних та інших осіб, яких дарувальник зобов`язаний утримувати за законом чи договором, нерухомість не надана у користування наймачеві, а також, що вказана нерухомість не належить до пам`ятників історії та культури. Відсутність заборон, іпотек та інших обтяжень підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до пункту 9 договору дарування, сторони свідчать, що вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину їм роз`яснено нотаріусом. Сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру фіктивного або удаваного правочину, не укладено під впливом помилки, насильства чи збігу тяжких обставин, не визнані в установленому для того порядку (повністю або частково) недієздатними, не перебувають у хворобливому стані, не страждають на психічний розлад та на захворювання, що перешкоджало усвідомленню при укладенні договору. Сторони не приховували фактів, які б могли мати істотне значення та були свідомо приховані ними. У момент підписання договору усвідомлювали значення дій і могли керувати ними, розуміючи природу цього правочину, свої права та обов`язки за цим договором. (т. 1 а. с. 116). 
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.09.2020 право власності на земельну ділянку, площею 0,0808 га, кадастровий номер 6310137200:12:011:0009, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 24.09.2020, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жовнір Я. В. (т. 1 а. с. 118).
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.09.2020 право власності на житлові будинки з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 24.09.2020, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жовнір Я. В. (т.1 а. с. 119).
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.02.2023 вбачається, що право власності на земельну ділянку, площею 0,0808 га, кадастровий номер 6310137200:12:011:0009, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 24.09.2020, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жовнір Я. В.; у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості відсутні (т. 1 а. с. 120-121, 123-134).
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.02.2023 право власності на житлові будинки з надвірними будівлями та спорудами: літ. «А-1», загальною площею 79,7 кв. м., житловою площею 52,7 кв.м., літ. «Т-2», загальною площею 195,7 кв. м., житловою площею 104,1 кв.м., зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 24.09.2020, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жовнір Я. В.; у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості відсутні (т. 1 а. с. 122, 127-134).
Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку майна від 27.12.2022 на підставі заяви ОСОБА_3 вартість житлових будинків з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , визначена у сумі 937 303,00 грн., вартість земельної ділянки, площею 0,0808 га, кадастровий номер 6310137200:12:011:0009, за адресою: АДРЕСА_1 , складає 101 500,00 грн. (т. 1 а. с. 135-143).
Згідно з висновку експерта № 168 за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 26.03.2025 середня ринкова вартість автомобілю ВАЗ 21093, д. н.з. НОМЕР_1 станом на момент проведення експертизи складає 44196,59 грн.; середня ринкова вартість автомобілю ВАЗ 21093, д.н.з. НОМЕР_1 станом на 24.09.2020 складала 37207,37 грн.(т. 1 а. с. 225-230). 
Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» від 12.05.2025 вбачається, що на рахунок ОСОБА_4 11.11.2022 було здійснено цільове зарахування у сумі 5 000 000,00 грн. (т. 2 а. с. 24).
Частиною першою статті 8 Конституції Українипередбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Диспозитивність - один з основних принципів судочинства, на підставі якого особа (зокрема, позивач чи відповідач), самостійно вирішує, зокрема, чи оскаржувати судові рішення в касаційному порядку та в яких межах.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Предметом позову ОСОБА_1 матеріально-правовою вимогою, стосовно якої позивач просив ухвалити судове рішення, є визнання недійним договору дарування та відновлення становища, яке існувало до порушення шляхом повернення права власності спірного майна ОСОБА_2 .
Обставинами, якими ОСОБА_1 обґрунтовував позовні вимоги, зазначалося, що укладаючи спірний договір дарування № 4320, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 діяли недобросовісно та на шкоду ОСОБА_1 , як кредитору ОСОБА_2 та їх дії були спрямовані виключно на створення умов, при яких ОСОБА_1 буде позбавлений можливості отримати належне йому за рішенням суду від 14.09.2020, що також свідчить про фраудаторність договору купівлі-продажу № 787.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 набула спірне майно за відплатним договором за ринковою вартістю, що підтверджується звітом про оцінку майна від 27.12.2022. 
Проте позовних вимог про оспорювання договору купівлі – продажу або витребувння спірного майна у ОСОБА_4 позивачем не заявлено. 
Тому судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неправильної оцінки судом змісту та виконання відповідачами умов договору купівлі – продажу, який також на думку апелянта є недійсним. 
Проте вважає, що зробивши висновок про неможливість витребування спірного майна у ОСОБА_4 суд вийшов за межі позовних вимог. 
При цьому судом зроблено обґрунтований висновок про те, що діюче цивільне законодавство не встановлює такого способу захисту порушеного права, як реституція кредитором майна, що було відчужене боржником іншій особі, тому обраний позивачем спосіб захисту у вигляді визнання договору дарування недійсним та повернення спірного майна дарувальнику є неефективним. 
Враховуючи викладене, судова колегія вважає що суд дійшов правильного про відмову у задоволенні позову, проте помилився в мотивах ухваленого рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та ( або) резолютивної частини.
З огляду на зазначене апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення суду - змінити, в задоволені позову ОСОБА_1 належить відмовити з мотивів викладених в цій постанові.
Оскільки рішення суду змінено лише в частині мотивів відмови у задоволені позову понесені апелянтом судові витрати розподілу не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374,376,381,382-384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Шмигельскої Олени Василівни яка діє в інтересах ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 25 липня 2025 року – змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий          О. Ю. Тичкова

Судді           О.В.Маміна

Ю.М. Мальований