Справа № 344/13891/25 
Провадження № 2/344/941/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ЗАОЧНЕ
08 січня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді Домбровської Г.В.,
при секретарі с/з Катрич М.-Т.Т.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 19.02.2022 року,- 

В С Т А Н О В И В: 
Адвокат Лабік Геннадій Іванович (надалі «представник Позивача»), який діє в інтересах ОСОБА_1 (надалі «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 (надалі «Відповідач») про стягнення заборгованості за договором позики від 19.02.2022 року, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу в розмірі 58 100,00 доларів США за договором позики від 19.02.2022 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 лютого 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким Позивач передав Відповідачу грошові кошти в сумі 58 100 доларів США. Згідно з умовами договору, повернення коштів здійснюється щомісяця частинами, траншами по 1 000 доларів відповідно до затвердженого графіка.
Як зазначає Позивач, до договору позики була написана розписка, відповідно до якої Позивач надав, а відповідач отримав 19 лютого 2022 року 58 100 доларів США, з кінцевим терміном повернення 27 грудня 2026 року. Пунктом 9.1 договору прямо передбачено, що у разі порушення графіка повернення, зокрема прострочення чергового платежу Позивач має право вимагати дострокового повернення усієї суми невиконаного зобов`язання. Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання і не сплатив з часу отримання позики жодного платежу, а також не виконав зобов`язання за наступними періодами, у зв`язку із чим Позивач звернувся до суду.
Представником Позивача подано заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, явку уповноваженого представника до суду не забезпечив, про причини неявки суду не повідомив, про дату та час судових засідань повідомлявся належним чином. Відзиву на позов та інших заяв чи клопотань від ОСОБА_2 до суду не надходило.
Крім того, повідомлення Відповідача було здійснено на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» .
Оскільки Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») ухвалив про заочний розгляд справи.
Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.
Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
19.02.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики (а. с. 34-43), відповідно до умов якого Позикодавець передає Позичальнику грошові кошти у позику в розмірі 58 100,00 доларів США, що на дату укладання цього договору складає 1 656 431 грн. за обмінним курсом НБУ України на дату підписання договору.
Відповідно до п.3.1.2. Договору, позика за цим договором передається безкоштовно, проценти та будь-які інші платежі, що передбачені за користування позикою, не нараховуються за цим договором.
Згідно п.4.1. Договору, сторони погодили графік повернення позики частинами у відповідності до узгодженого графіку.
Відповідно до п. 9.1.1. Договору, сторони погодили, що Позикодавець має право в односторонньому порядку (тобто без отримання будь-якого попереднього погодження/згоди Позичальника) розірвати цей Договір та вимагати дострокового повернення Позики, за умови настання однієї з наступних обставин: 1) порушення встановленого графіку поверення позики за Договором; 2) інші підстави, передбачені цим Договором або чинним законодавством України.
Договір підписаний власноручним підписами позикодавця ОСОБА_1 та позичальника ОСОБА_2 (а. с 43).
Відповідно до розписки від 19.02.2022 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 суму 58 100,00 доларів США, у якій зобов`язався повернути кошти ОСОБА_1 до 27.12.2026 року. 
Однак як стверджує Позивач у позовній заяві, Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання: не сплатив з часу отримання позики жодного платежу., чим не виконав взяті на себе зобов`язання згідно розписки.
Представником Позивача на адресу Відповідача було направлено досудову вимогу про розірвання договору позики та негайного повернення коштів від 29.05.2025 року, яка була повернута через закінчення терміну зберігання (а. с. 9-10).
Крім того Позивач зазначає, що Відповідач ухиляється від зустрічей з Позивачем, на телефонні дзвінки не відповідає, його місце перебування невідоме. 
Оскільки у визначений строк Відповідач кошти не повернув, Позивач змушений звертатися з даним позовом до суду.
Як зазначає Позивач станом на день подання позовної заяви до суду, заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 58 100, 00 доларів США, що відповідно до інформації НБУ курс американського долара станом на 05.08.2025 року становить 41,6 гривень за один долар США, що в еквіваленті становить 2 416 960,00 грн.
Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
В силу ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Як випливає зі змісту позовної заяви, кошти в сумі 58 100,00 доларів США було отримано ОСОБА_2 , що підтверджується долученим до матеріалів справи оригіналом розписки. 
Доказів, які б спростовували вищевказані обставини,зокрема, факт отримання ОСОБА_2 коштів у позику, Відповідачем суду надано не було, а Судом таких доказів не встановлено.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк.
Як зазначено в позовній заяві, Відповідач не повернув Позивачу борг за договором позики від 19.02.2022 року в розмірі 58 100,00 доларів США.
Право позикодавця вимагати дострокового повернення усієї суми позики у разі порушення графіка повернення, зокрема, прострочення чергового платежу, передбачено п. 9.1 Договору позики від 19.02.2022 року.
На адресу Відповідача було направлено досудову вимогу про розірвання договору позики та негайного повернення коштів від 29.05.2025 року, яка була повернута через закінчення терміну зберігання (а. с. 9-10).
Будь-яких доказів, які б спростовували надані Позивачем докази заборгованості за вказаним договором позики, та факт порушення графіка платежів, та, зокрема неповернення всієї суми позики, Відповідачем не надано.
Як зазначено в матеріалах позовної заяви, станом на час подання позову існує непогашена заборгованість Відповідача перед Позивачем в розмірі 58 100,00 доларів США.
Вказана обставина не спростована належними засобами доказування.
За таких обставин позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 58 100,00 доларів США є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
В постановах Верховного суду України щодо правової природи позики та доказів, які підтверджують факт його укладення. Зокрема, в постанові ВСУ від 15.11.2015 року в справі №6-1967 цс 15, вказано, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому Верховний суд вказав, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Аналогічна позиція міститься у Постанові Верховного суду України від 02.07.2014 року в справі №6-79 цс 14, в якій Верховний суд зазначив, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
При укладенні договору позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови таких договорів, а саме: розмір позики та строк її повернення. Таким чином вказаний договір позики вважається укладеними та підлягає до виконання. Відповідно до розписки позивач виконав зобов`язання перед відповідачем та надав кошти в борг, в той час як зобов`язання позичальника виконані не були.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.
Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позовні вимоги задоволені повністю, тому з Відповідача також слід стягнути на користь Позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 12 112,00 грн.
На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч.1, 612, 625, 1046, 1049 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 4, 5, 13, 81, 82, 280 ЦПК України,- 

В И Р І Ш И В :
1.Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 19.02.2022 року,- задовольнити.
2.Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , заборгованість за договором позики від 19.02.2022 року у розмірі 58 100,00 доларів США, що еквівалентно 2 481 770, 55 грн. згідно офіційного курсу НБУ станом на 08.01.2026 року.
3. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , судовий збір в розмірі 12 112,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 12.01.2026 року.

Суддя Домбровська Г.В.