ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року	Львів	Справа № 140/7311/25 пров. № А/857/45765/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,
суддів: Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року, головуючий суддя – Смокович В.І., ухвалене у м. Луцьк, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В:

Позивач – ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ГУ ДПС у Волинській області, в якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Волинській області №Ф-0620-0320У від 21.01.2025 року про сплату ОСОБА_1 боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 138 235,78 грн.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що позивач 16.05.2025 року отримала копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.04.2025 року у виконавчому провадженні № 7782255 та копію вимоги ГУ ДПС у Волинській області № Ф-0620-0320У від 21.01.2025 року про сплату боргу, у якій зазначено, що станом на 08.04.2025 року, у ОСОБА_1 наявна заборгованість (недоїмка, штраф, пеня) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що становить 138 235,78 грн. Не погоджуючись із оскаржуваною вимогою, 20.05.2025 року було подано до Державної податкової служби України (далі – ДПС України) скаргу на вимогу ГУ ДПС у Волинській області №Ф-0620-0320У від 21.01.2025 року, у задоволенні якої було відмовлено. Зазначає, що 21.09.2019 року позивача, як фізичну особу - підприємця, було виключено з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а тому, з 21.09.2019 року відсутній обов`язок сплачувати єдиний внесок як фізична особа-підприємець. Після державної реєстрації припинення моєї підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, ГУ ДПС у Волинській області здійснило перевірку моєї підприємницької діяльності та 16.06.2021 року сформувало вимогу про сплату боргу № Ф-14642-13 У, у якій зазначило що станом на 05.10.2021 року заборгованість (недоїмка, штраф, пеня) зі сплати єдиного внеску становить - 113 218,56 грн. Вся визначена даною вимогою сума боргу (недоїмки) була сплачена в повному об`ємі, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 05.07.2023 року. Окрім того, 07.07.2023 року ГУ ДПС у Волинській області надано повідомлення про те що за заборгованість з єдиного внеску відсутня.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тими ж доводами, що наводились нею у поданому адміністративному позові, однак безпідставно не взяті до уваги судом попередньої інстанції.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач з 24.09.1997 року була зареєстрований як фізична особа – підприємець номер запису: 0319039696. Дата державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця 21.09.2019 року, номер запису 21980060005010652, підстава припинення: власне рішення позивача.
ГУ ДПС у Волинській області 16.06.2021 року винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-14642-13 У, відповідно до якої у позивача станом на 05.10.2021 року була наявна заборгованість у розмірі 113 218,56 грн.
У зв`язку зі сплатою наведеного боргу головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 05.07.2023 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №67149334.
Разом із тим, ГУ ДПС у Волинській області листом від 07.07.2023 року повідомлено ОСОБА_1 , що згідно даних інформаційно – комунікаційної системи «Податковий блок» станом на 07.07.2023 року по СГД ОСОБА_1 наявний податковий борг до зведеного бюджету в сумі 24 765,42 грн. Заборгованість з єдиного внеску відсутня.
Відповідач 08.11.2024 року винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пенсі за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №00/30963/03-20-24-06-06 (у розмірі 13 750,00 грн, з яких 1 641,17 грн штрафу та 12 108,83 грн пені за період з 22.01.2019 року по 30.06.2023 року) та №00/30950/03-20-24-06-06 (у розмірі 124 485,78 грн, з яких 8 608,58 грн штрафу та 115 877,20 грн пені за період з 11.02.2014 року по 30.06.2023 року).
У зв`язку із наявною станом на 08.04.2025 року заборгованістю (недоїмка, штраф, пеня) зі сплати єдиного внеску, ГУ ДПС у Волинській області 21.01.2025 року винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 138 235,78 грн, а саме: по сплаті (штраф, пеня) з єдиного внеску у розмірі 138 235,78 грн, з яких: по коду класифікації доходів бюджету 71010000 (за найманих працівників ) 13 750,00 грн (штраф – 1 641,17 грн, пеня - 12 108,83 грн); по коду класифікації доходів бюджету 71040000 (за ФОП) 124 485,78 грн (штраф – 8 608,58 грн, пеня – 115 877,20 грн).
Позивач, не погоджуючись із вказаною вимогою подано до ДПС України відповідну скаргу та рішенням про розгляд скарги ДПС України від 10.06.2025 року №16741/6/99-00-06-02-01-06 повідомлено, що така не може бути предметом оскарження в адміністративному порядку.
Не погоджуючись із вказаною вимогою про сплату боргу (недоїмки) позивач звернулася до суду із даним позовом до суду.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішення від 08.11.2024 року №00/30963/03-20-24-06-06 та №00/30950/03-20-24-06-06 про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій є чинним, то відсутні підстави для скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 21.01.2025 року №Ф-0620-0320У, яка є предметом оскарження у цій справі.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з положеннями частини 2 статті 8 та статті 12 Закону № 2464-VI, єдиний внесок не входить до системи оподаткування. Завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до положень частини 8 статті 9 Закону №2464-VІ платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Згідно з частиною 11 статті 9 Закону №2464-VІ у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до частин 2, 3 статті 25 Закону №2464-VІ у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
За рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення (частина 6 статті 25 Закону №2464-VІ).
Згідно з частиною 10 статті 25 Закону №2464-VI, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Пунктом 2 частини 11 статті 25 Закону №2464-VI передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Відповідно до частини 13 статті 25 Закону №2464-VІ нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно. У разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки нарахування пені зупиняється з дня подання скарги до податкового органу або позову до суду.
Частиною 14 статті 25 Закону №2464-VІ встановлено, що про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.
Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення.
Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів, визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449.
Пунктом 2 розділу VI Інструкції №449 визначено, що у разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена податковими органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.
Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції №449 податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:
дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами;
платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;
платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
Згідно з пунктом 1 розділу VII Інструкції №449, за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.
Положеннями підпункту 2 пункту 2 розділу VII Інструкції №449 визначено, що згідно з частиною 11 статті 25 Закону до платників, визначених підпунктами 1-4 та 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції в таких розмірах за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.
З наведених норм Інструкції №449 вбачається, що за наявності заборгованості на кінець календарного місяця, в тому числі штрафів та пені, платнику надсилається вимога про сплату зазначеної заборгованості.
Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних ІТС.
При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди (при цьому недоїмка за кожен такий період повинна бути повністю сплачена (погашена)).
В силу вимог частини 16 статті 25 Закону №2464-VІ строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що умовою для застосування до платника штрафних санкцій та нарахування пені є несвоєчасна сплата останнім єдиного внеску. При цьому, сплачені платником суми зараховуються в порядку календарної черговості для погашення недоїмки, штрафів та пені. За наявності заборгованості на кінець календарного місяця, в тому числі штрафів та пені, платнику надсилається вимога про сплату зазначеної заборгованості.
Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДПС у Волинській області прийнято рішення від 08.11.2024 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №00/30963/03-20-24-06-06 (у розмірі 13 750,00 грн, з яких 1 641,17 грн штрафу та 12 108,83 грн пені за період з 22.01.2019 року по 30.06.2023 року) та №00/30950/03-20-24-06-06 (у розмірі 124 485,78 грн, з яких 8 608,58 грн штрафу та 115 877,20 грн пені за період з 11.02.2014 року по 30.06.2023 року) (додаток 12 до Інструкції №449).
Вказані суми увійшли до оскаржуваної у цій справі вимоги про сплату боргу (недоїмки).
Однак позивач не надала суду доказів сплати штрафу та пені, застосованих рішенням від 08.11.2024 року №00/30963/03-20-24-06-06 та №00/30950/03-20-24-06-06, як і доказів їх оскарження. Водночас перевірка правомірності прийнятого ГУ ДПС у Волинській області рішення не охоплена цим спором (не є предметом позову). 
Тому, позивач має обов`язок сплатити нараховані штраф та пеню, якщо зазначене рішення не буде скасовано у встановленому порядку.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів оскарження такого рішення.
Колегія суддів не приймає доводи апелянта про відсутність у позивача обов`язку сплачувати єдиний внесок як фізичної особи-підприємця, оскільки предметом даного судового розгляду є оцінка обставин щодо наявності чи відсутності у позивача боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а не підстав його виникнення.
Відтак, рішення від 08.11.2024 року №00/30963/03-20-24-06-06 та №00/30950/03-20-24-06-06 про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій є чинними, отже відсутні правові підстави для скасування вимоги від 21.01.2025 року №Ф-0620-0320У про сплату боргу (недоїмки), яка є предметом оскарження у даній справі.
Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року у справі № 140/7311/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	Т. В. Онишкевич