П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/2755/24-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Маренич Ігор Володимирович  
Суддя-доповідач -  Капустинський М.М.   
03 грудня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Сапальової Т.В.  Шидловського В.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1   про визнання протиправним та скасування пункт наказу, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просив:
- визнати протиправним і скасувати п.п. 2, 3, 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №45 від 22.05.2024 "Про результати службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.04.2024 №154" в частині притягнення ОСОБА_1 до відповідальності і стягнення завданої шкоди в сумі 48593,20 грн., стягнення премії за травень 2024 в розмірі 390 % місячного грошового забезпечення;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок і доплатити належну ОСОБА_1 премію за травень 2024 в розмірі 390% місячного грошового забезпечення та стягнуту з ОСОБА_1 шкоду в сумі 48593,20 грн.
В обґрунтування позовних вимог у поданій до суду позовній заяві позивач зазначив, що оскаржуваний наказ командира в/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) №45 від 22.05.2024 "Про результати службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.04.2024 №154" в частині притягнення його до відповідальності є протиправним та підлягає скасуванню, адже проведеним службовим розслідуванням не встановлена його вина у будь-якій формі та не встановлені безпосередньо неправомірні дії, результатом яких стало завдання саме ним шкоди державі, за що було притягнуто до матеріальної відповідальності.
Наголошував, що як свідчать матеріали службового розслідування, під час проведення аудиту 5 територіальним управлінням Служби внутрішнього аудиту МО України в період з 27.02.2024 по 22.03.2024 перевірявся стан управління державним майном та використання коштів в розрізі діяльності служби ПММ за ризиковими напрямками, в тому числі окремо: дотримання порядку отримання, використання бюджетних коштів на придбання майна номенклатури служби ПММ (в тому числі наданих коштів від місцевих органів самоврядування (субвенції) та майна номенклатури служби ПММ в тому числі отриманого від юридичних і фізичних осіб в якості благодійної допомоги, дотримання порядку обліку, надходження, збереження та використання оборотних активів (запасів) номенклатури служби ПММ, отриманих централізованим способом, питань, зазначених в листі ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницький від 05.01.2024 за№733.14-01.05.24. Водночас, у висновку Акту службового розслідування від 22.05.2024 вх.№7395 та у оскаржуваному наказі командира в/ч НОМЕР_1 від 22.05.2024 №45 конкретно ним допущені порушення не встановлені та не зазначені, причинно-наслідковий зв`язок між порушеннями та негативними наслідками не встановлений і не зазначений.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року позов задоволено частково.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що окрім постанови №103 Кабінетом Міністрів України іншого нормативно-правового акту щодо перерахунку пенсії військовослужбовцям відповідно до вимог статті 63 Закону №2262-ХІІ, не приймалось. Просить відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.
30 жовтня 2025 року від представника ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу. У поданому відзиві представник позивача просить у задоволенні апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29.09.2025 по справі №600/2755/24-а за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії – відмовити у повному обсязі.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач проходить військову службу у військовій частини НОМЕР_1 , з 14.03.2022 року по 19.03.2024 на посаді командира мінометної батареї, а з 20.03.2024 на посаді начальника служби експлуатації безпілотних систем логістики управління відповідача. Згідно наказу №152 визначено виплачувати позивачу щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 405% місячного грошового забезпечення, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №144 від 25.03.2024 року "Про призначення службового розслідування за підсумками аудиторського звіту №526/5 від 22.03.2024 року" призначено внутрішньо-перевірочну комісію військової частини НОМЕР_1 щодо проведення службового розслідування на підставі аудиторського звіту аудиторської групи 5 територіального управління внутрішнього аудиту №526/5 від 22.03.2024 року (пункт 1 наказу); визначено внутрішньо-перевірочній комісії військової частини НОМЕР_1 провести службове розслідування на підставі аудиторського звіту аудиторської групи 5 територіального управління внутрішнього аудиту №526/5 від 22.03.2024 року з метою встановлення винних осіб у допущенні виявлених недоліків та порушень або невжиття заходів щодо їх усунення, причин і умов, що сприяли вчиненню порушень, щодо безпідставної експлуатації автомобільної техніки та неправомірного списання автомобільного бензину в кількості 3091 кг (4120 л) на суму 135090,77 грн, дизельного пального в кількості 10389 кг (12222 л) на суму 481385,71 грн, понад нормованого списання автомобільного бензину в наслідок не застосування понижуючого коефіцієнту 15% при роботі автомобілів в кількості 94,61 кг (126,14 л) на суму 3634,96 грн., дизельного пального в кількості 1269,59 кг (1493,63 л) на суму 63945,28 грн.
За результатами проведеного службового розслідування складено Акт службового розслідування вх.№7395 від 22.05.2024 року, на підставі якого командиром військової частини видано наказ (з основної діяльності) №45 від 22.05.2024 року "Про результати службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.04.2024 №154".
Пунктом 2 наказу №45 від 22.05.2024 року вирішено, серед іншого:
- за неправомірне списання пального на суму 616449,48 грн., а саме автомобільного бензину в кількості 3091 кг (4120 л.) на суму 135090,71 грн., дизельного пального в кількості 10389 кг (12222 л.) на суму 481358,71 грн. начальника служби з експлуатації безпілотних систем логістики військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 притягнути до передбаченої законом відповідальності та відшкодувати завдані збитки державі в розмірі 48593,2 грн.;
Пунктом 3 даного наказу №45 від 22.05.2024 року начальника фінансово-економічної служби - головного бухгалтера, помічника командира з правової роботи - начальника юридичної служби військової частини НОМЕР_1 зобов`язано забезпечити здійснення відповідних стягнень з військовослужбовців згідно пункту 2 цього наказу відповідно до вимог Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб завданих державі".
Пунктом 4 даного наказу №45 від 22.05.2024 року визначено відповідно до вимог Розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом МО України від 07.06.2018 №260 не виплачувати премію за травень 2024 року, зокрема, позивачу.
З наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2024 року №45 позивач ознайомлений 06.06.2024 року, про що свідчать відомості наявного у матеріалах справи аркушу-ознайомлення.
Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для задоволення позовних вимог частково.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут).
Відповідно до ст. 9 Статуту військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.
Положеннями ст. 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно з ст. 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Закон України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 року №160-IX (далі - Закон №160-ІХ), визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону №160-ІХ, матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону №160-ІХ, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 3 Закону №160-ІХ, умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: наявність шкоди; протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; вина особи в завданні шкоди.
Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.
Статтею 4 Закону №160-ІХ передбачено, що особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону №160-ІХ, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки чи бездіяльності, а також наявності взаємозв`язку між заподіяною шкодою.
Тобто, для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення. Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 13 травня 2022 року у справі №320/1646/19.
Аналізуючи доданий до позову позивачем Акт службового розслідування та прийнятий на його основі оскаржуваний наказ №45 від 22.05.2024 року, суд вважає, що відповідачем не доведено належним чином вини позивача у завданні шкоди у вигляді неправомірного списання пального та понаднормового списання пального. Як встановлено судом, в Акті службового розслідування констатовано про те, що завдана шкода у вигляді неправомірного списання пального на суму 616449,48 грн. та понаднормового списання пального на суму 67580,24 грн була наслідком дій декількох осіб, у тому числі і позивача. Однак, ні в акті службового розслідування, ні в оскаржуваному наказі не виокремлено того, які саме дії позивача призвели до заподіяння ним шкоди державі саме в розмірі 48593,2 грн. за неправомірне списання пального.
Отже, на переконання суду, в ході службового розслідування належним чином не аргументовано та не доведено наявність прямого зв`язку між спричиненням шкоди і неправомірними діями (бездіяльністю) позивача. Констатація порушення без конкретизації його фактичної складової виключає можливість встановити вину військовослужбовця та з`ясувати причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відтак, неподання відповідачем відзиву на позов свідчить про небажання останнього довести правомірність дій щодо притягнення позивача до матеріальної відповідальності.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На розвиток зазначених положень Конституції України частиною 2 статті 2 КАС України визначені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Судом встановлено, що прийнятий відповідачем оскаржуваний наказ (у тій частині його положень, що стосуються позивача), не відповідає критеріям законності, що визначені у частині 2 статті 2 КАС України, а відтак позовні вимоги про визнання протиправними та скасування таких положень наказу підлягають задоволенню.
Переглядаючи правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, то колегія суддів звертає увагу, що позивачем, на підтвердження розміру понесених витрат, у зв`язку із розглядом цієї справи, надано суду наступні документи: договір про надання правничої допомоги від 10.06.2024 року; акт приймання виконаних робіт про надання правничої допомоги від 18.06.2024 року та квитанцію до прибуткового касового ордера від 18.06.2024 року.
Згідно договору про надання правничої допомоги від 10.06.2024 року та акту приймання виконаних робіт про надання правничої допомоги від 18.06.2024 року розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначений у фіксованому розмірі 20000,00 грн. Судом досліджено акт приймання виконаних робіт про надання правничої допомоги від 18.06.2024 року та встановлено, що послуги адвоката полягали у наступному: 1) роз`яснення законодавства відповідно до положень КАС України, прав та обов`язків учасника адміністративного процесу, вивчення судової практики КСУ, ВСУ, Апеляційних судів, витребування необхідних доказів: матеріалів, документів, правовий аналіз, технічна підготовка до подачі позовної заяви, складання позовної заяви; 2) участь у розгляді справи в суді першої інстанції.
Відповідно до частини 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Оцінюючи співмірність заявлених витрат на правничу допомогу, суд констатує, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що адвокатом було вчинено весь обсяг робіт, які зазначені в акті приймання виконаних робіт про надання правничої допомоги від 18.06.2024 року, як то формування та надіслання адвокатських запитів з метою отримання необхідних доказів. Більше того, позовна заява підписана та скерована до суду позивачем, а розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін.
Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що слід справедливим буде стягнути витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 5000,00 грн.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сапальова Т.В.    Шидловський В.Б.