ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

03 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 188/1417/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),
суддів: Шлай А.В., Малиш Н.І., 
за участю секретаря судового засідання Бурової А.Ю. 
за участю представника позивача: Букура М.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпра від 05.11.2025 (суддя суду першої інстанції Михальченко А.О.), яке ухвалене у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі, в адміністративній справі №188/1417/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови,
УСТАНОВИВ:
21.04.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: скасувати постанову серії ЕНА №4478758 від 11.04.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, складену інспектором відділення поліції №3 (м. Шахтарське) Синельниківського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Куликом В.В. від 11.04.2025, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП. 
Адміністративний позов обґрунтований тим, що постанова складена із порушенням вимог законодавства, в ній не зазначено причину зупинки, а в п. 7 не вказано, що до постанови додається відеоматеріали. Також, позивач вважає, що сама по собі наявність в базах даних інформації про позбавлення позивача права керування транспортним засобом не свідчить про наявність підстав для накладення на водія адміністративного стягнення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, адже таку інформацію належить перевірити. 
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпра від 05.11.2025 відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 . 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову. 
Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову, також позивач вважає, що відеозапис наданий відповідачем разом із відзивом на адміністративний позов є недопустимим. Крім того, позивач наголошує, що зупинку транспортного засобу під керуванням позивача було здійснено безпідставно. Також, позивач зазначає, що суд першої інстанції не міг досліджувати докази, які не долучались до матеріалів справи жодною із сторін. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку дослідженим судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Судом встановлено, що 11.04.2025 інспектором відділення поліції № 3 (м. Шахтарськ) Синельниківського районного управління поліції ГУНП у Дніпропетровській області страшим лейтенантом поліції Куликом В.В. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4478758, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено штраф у розмірі 20400 грн.
Відповідно до означеної постанови, ОСОБА_1 11.04.2025 о 18:19 в с. Миколаївка, вул. Першотравенська, 1-Г керував транспортним засобом RENAUT LOGAN д.н.з. НОМЕР_1 по дорозі 1090 км траса М30 без права керування транспортним засобом, а саме був позбавлений права керування Тернівським районним судом Дніпропетровській області на 1 (один) рік за ч. 1 ст. 130 КУпАП, вказаним ОСОБА_1 порушив п. 2.1 «а» ПДР – керування ТЗ особою, позбавленою права керування.
Не погодившись зі правомірністю вказаної постанови ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в цій справі.
Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач керував транспортним засобом, будучи позбавлений права на керування в судовому порядку, відтак в його діях наявний склад адміністративного правопорушення. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до п.11 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, ПДР України).
Згідно п.п 2.1. А ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до ч.1,4 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами: керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"); керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Відповідно до ч. 10 ст. 15 Закону України "Про дорожній рух" забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Так, встановлені обставини справи свідчать, що постановою Тернівського районного суду Дніпропетровської області від 08.07.2024 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення: 
За ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу на користь держави у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 850 грн.
За ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 17000 грн, з позбавленням права керування транспортним засобом на 1 рік.
Постанова суду набрала законної сили 30.09.2024 року.
Отже, станом на час керування позивачем транспортним засобом 11.04.2025 він був позбавлений права керування автомобілем на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Відтак, в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП. 
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що позивач не заперечує проти самого факту керування ним транспортним засобом, а зазначає лише про те, що відповідач не мав права зупиняти його автомобіль, а наявність в базі даних інформації про позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом сама по собі не є підставою для накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 4 ст. 124 КУпАП.
Колегія суддів з цього приводу зазначає, що як зазначає відповідач, що також не спростовує позивач, ОСОБА_1 був зупинений на блок-посту поліцейським.
Так, в силу приписів ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» Статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію» визначено вичерпний перелік підстав зупинення поліцейським транспортного засобу.
Пунктом 1 частини 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський може зупинити транспортний засіб в разі порушення водієм вимог ПДР України.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.
В свою чергу, відповідно до приписів ст. 2 ЗУ «Про національну поліцію», одним із завдань поліції є забезпечення публічної безпеки і порядку.
У відповідності до ст. 23 ЗУ «Про Національну поліції» поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 26 КУпАП, поліція засобами інформаційно-комунікаційної системи наповнює та підтримує в актуальному стані реєстри та бази (банки) даних, що входять до єдиної інформаційної системи МВС України стосовно осіб, які скоїли адміністративні правопорушення, провадження у справах за якими здійснюється поліцією або ТЦК та СП.
Поліція має безперешкодний оперативний ( в тому числі автоматизований) доступ до інформації та інформаційних ресурсів інших органів державної влади з обов`язковим дотримання ЗУ «Про захист персональних даних». 
Отже, колегія суддів вважає, що оскільки у інспектора поліції були підстави вважати, що водій порушив правила ПДР, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП із позбавленням права керування транспортним засобом, поліцейський мав права на зупинку позивача, більше того, суд апеляційної інстанції зазначає, що використання поліцейським автоматизованої системи баз даних прямо передбачено Законом, у відповідача були законні підстави керуватися інформацією з баз даних про те, що позивач позбавлений права керування транспортним засобом. 
Стосовно посилань позивача на те, що суд першої інстанції не мав права враховувати рішення судів, які набрали законної сили в якості належних та допустимих доказів, оскільки такі докази не подавались жодною із сторін, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, колегія суддів зазначає, що рішення судів не є доказами в розумінні кодексу адміністративного судочинства, відтак суд не брав до уваги докази, які не подавались жодною із сторін, як про це зазначає позивач. Натомість, суд першої інстанції правильно врахував обставини, встановлені постановою у справі про адміністративне правопорушення в частині встановленого судовими органами факту позбавлення позивача права керування транспортним засобом. Такі обставини, є обов`язковими для врахування під час розгляду цієї справи в силу приписів ч. 6 ст. 78 КАС України.
Також, суд першої інстанції правильно вказав, що наявність у позивача посвідчення водія не невілює факту позбавлення його права керування транспортним засобом, а відтак не спростовує правомірності оскаржуваної постанови. 
Щодо посилань позивача на те, що постанова ухвалена відповідачем із порушенням вимог чинного законодавства, оскільки її зміст не відповідає вимогам КУпАП, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.
Постанова повинна містити:
найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;
дату розгляду справи;
відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;
опис обставин, установлених під час розгляду справи;
зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;
прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:
дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;
транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);
технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);
розмір штрафу та порядок його сплати;
правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;
відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу.
Як видно з оскаржуваної постанови, вона містить визначені ст. 283 КУпАП відомості про особу, яка притягається до відповідальності, орган який здійснює розгляд справи, обставини правопорушення, норму Закону, транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак), розмір штрафу, правові наслідки невиконання постанови у визначений строк.
Тобто, постанова містить необхідні та достатні дані, які передбачені ст. 283 КУпАП.
Та обставина, що в графі №7 постанови не зазначений технічний засіб, на який зафіксовано правопорушення, колегія суддів вважає не достатньою підставною для скасування постанови.
Так, дійсно не зазначення технічного засобу, на який здійснювалась фіксація, призводить до визнання такого відеозапису неналежним доказом, однак саме по собі не зазначення технічного засобу в постанові не вказує про незаконність цієї постанови.
Оскільки обставина керування позивачем транспортним засобом 11.04.2025 року не є спірною, вона визнається позивачем, позивач заперечує достовірність факту позбавлення його права керування транспортним засобом, а також вказує на незаконну зупинку автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , відтак та обставина, що відповідач не вказав номер та вид технічного засобу, який зафіксоване керування позивачем транспортним засобом не визнається судом суттєвим порушенням, яке безумовно свідчить про протиправність оскаржуваної постанови. 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає, що рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 – без задоволення.

Керуючись ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпра від 05.11.2025 в адміністративній справі № 188/1417/25 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Постанова в повному обсязі складена 03.02.2026.

Головуючий - суддя О.О. Круговий 

суддя А.В. Шлай 

суддя Н.І. Малиш