ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року 
м. Київ

справа №640/28718/21
касаційне провадження № К/990/37646/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача – Гончарової І.А., 
суддів – Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка»
на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя – Грибан І.О.; судді: Ключкович В.Ю., Парінов А.Б.)
у справі № 640/28718/21
за позовом Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка»
до Головного управління ДПС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
У С Т А Н О В И В:
У жовтні 2021 року Приватне акціонерне товариство з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» (далі – позивач, платник, товариство) звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08 липня 2021 року № 00514460701.
На підставі пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (в редакції Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ був проведений автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом м. Києва, між окружними адміністративними судами України з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом м. Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399.
За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом м. Києва, між окружними адміністративними судами України, справа № 640/28718/21 передана на розгляд та вирішення Вінницькому окружному адміністративному суду.
Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 12 червня 2025 року відмовив у задоволенні адміністративного позову. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач в особі представника – адвоката Стеченка Я.В. подав у встановлений Кодексом адміністративного судочинства України (далі – КАС України) строк апеляційну скаргу до Сьомого апеляційного адміністративного суду.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2025 року адміністративну справу № 640/28718/21 передано на розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду з посиланням на абзац шостий пункту 1 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», згідно з яким судом апеляційної інстанції щодо всіх справ, підсудних окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, є Шостий апеляційний адміністративний суд.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року апеляційну скаргу позивача повернуто особі, яка її подала, на підставі пункту 1 частини четвертої статті 298 КАС України з мотивів того, що у долученому до апеляційної скарги ордері на надання правничої (правової) допомоги від 17 липня 2025 року серії АІ № 1950793 зазначено як орган, у якому надається правова допомога, Сьомий апеляційний адміністративний суд, тоді як апеляційну скаргу передано для розгляду до Шостого апеляційного адміністративного суду; інших документів, що підтверджували б повноваження адвоката Стеченка Я.В. на представництво інтересів позивача саме у Шостому апеляційному адміністративному суді, не подано.
Не погодившись з ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року, а справу направити для продовження розгляду до апеляційного суду.
Мотивуючи касаційну скаргу, платник зазначає, що апеляційна скарга була подана відповідно до статей 292, 297 КАС України до належного, на думку товариства, апеляційного суду – Сьомого апеляційного адміністративного суду. Подальша передача справи до Шостого апеляційного адміністративного суду зумовлена колізією між КАС України, Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 455/2017 «Про ліквідацію апеляційних адміністративних судів та утворення апеляційних адміністративних судів в апеляційних округах» та Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», що, на думку товариства, свідчить про відсутність правової визначеності. Позивач вважає, що повернення апеляційної скарги без надання строку для усунення недоліків є проявом надмірного формалізму, не відповідає завданню адміністративного судочинства, практиці Європейського суду з прав людини та правовим позиціям Верховного Суду щодо недопустимості надмірного формалізму при вирішенні питання про прийняття скарги.
Ухвалою від 28 жовтня 2025 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка».
05 листопада 2025 року від Головного управління ДПС у м. Києві надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому воно зазначило, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права.
Верховний Суд, переглянувши оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм процесуального права, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За приписами частини першої статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу.
Згідно з частиною четвертою статті 59 КАС України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».
Пунктом 12.4 пункту 12 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41, встановлено, що ордер, зокрема, повинен містити назву органу, у якому надається правнича допомога адвокатом; під назвою органу розуміється як конкретний орган, так і група органів, визначених законом. Пункт 11 цього Положення передбачає, що ордер встановленої форми є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.
Матеріали справи свідчать, що адвокат Стеченко Я.В. долучив до апеляційної скарги ордер від 17 липня 2025 року серії АІ № 1950793, де органом, у якому надається правова допомога, зазначено Сьомий апеляційний адміністративний суд. У той же час, на момент вирішення питання про прийняття апеляційної скарги апеляційне провадження підлягало відкриттю саме у Шостому апеляційному адміністративному суді, до якого справу передано ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2025 року.
Будь-яких інших документів, що підтверджують волевиявлення платника на надання адвокату Стеченку Я.В. повноважень для представництва інтересів у Шостому апеляційному адміністративному суді (новий ордер із зазначенням Шостого апеляційного адміністративного суду, ордер із ширшою вказівкою «судові органи», довіреність тощо), до апеляційної скарги не додано.
За таких обставин апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що в наданому ордері відсутня вказівка на той суд, у якому, відповідно до закону, повинна розглядатися апеляційна скарга позивача, а відтак цей ордер не підтверджує повноважень адвоката діяти від імені позивача саме в Шостому апеляційному адміністративному суді.
Верховний Суд враховує, що питання підтвердження повноважень представника є складовою гарантії реалізації права особи на судовий захист, а не формальною технічною вимогою. Відсутність належного підтвердження повноважень означає, що відсутнє належне волевиявлення особи на вчинення від її імені процесуальних дій, у тому числі на оскарження судових рішень.
Пункт 1 частини четвертої статті 298 КАС України прямо встановлює, що апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо, зокрема, апеляційна скарга підписана особою, яка не має права її підписувати. При цьому наведена норма не ставить можливість повернення в залежність від того, чи можуть бути усунені відповідні недоліки, і відрізняється за своїм змістом від норм щодо залишення апеляційної скарги без руху, які стосуються недотримання вимог до форми та змісту скарги, сплати судового збору тощо.
У цій справі апеляційний суд установив саме відсутність належного підтвердження повноважень адвоката як представника позивача у конкретному суді, що за вимогами статей 57, 59 КАС України та статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» свідчить про підписання апеляційної скарги особою, яка не має права її підписувати в цьому провадженні. За таких умов застосування пункту 1 частини четвертої статті 298 КАС України відповідає приписам закону.
Доводи позивача про те, що суд апеляційної інстанції мав залишити апеляційну скаргу без руху та надати строк для усунення недоліків, Верховний Суд відхиляє. Відсутність доказів повноважень особи, яка підписала апеляційну скаргу, не є недоліком апеляційної скарги, який може бути усунутий за допомогою процедур, передбачених для виправлення формальних порушень.
Суд також враховує, що повернення апеляційної скарги ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року не позбавило позивача права повторного звернення, що прямо відповідає приписам частини шостої статті 298 КАС України. Позивач реалізував це право, подавши апеляційну скаргу повторно.
Однак, як убачається з матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2025 року повторну апеляційну скаргу також повернуто, оскільки апелянтом не подано жодних документів, що підтверджували би повноваження іншої особи — Обухова В.В. — на представництво інтересів товариства. Зокрема, не надано ані ордера, ані довіреності, ані договору про надання правової допомоги, які б посвідчували його право підписувати апеляційну скаргу станом на дату її подання.
Позивач втретє звернувся з апеляційною скаргою, яка ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року була залишена без руху, позивачу було надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги для надання документа про сплату судового збору.
Втім, вимоги цієї ухвали виконано не було, у зв`язку з чим ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року апеляційну скаргу повторно повернуто на підставі частин п`ятої та шостої статті 298 КАС України.
Таким чином, подальший процесуальний розвиток подій у справі свідчить про те, що позивач неодноразово користувався правом повторного звернення, передбаченим частиною шостою статті 298 КАС України, і що причиною повернення апеляційних скарг щоразу була відсутність належного підтвердження повноважень представника або невиконання вимог ухвали про залишення скарги без руху, а не надмірний формалізм чи неправомірне обмеження доступу до суду з боку апеляційного суду.
Посилання платника на принцип верховенства права, правову визначеність та практику Європейського суду з прав людини не спростовують законності оскаржуваної ухвали. Європейський суд з прав людини дійсно наголошує на неприпустимості надмірного формалізму, однак водночас визнає право держави встановлювати та застосовувати процесуальні правила, спрямовані на забезпечення належного відправлення правосуддя та захисту прав учасників провадження. У цій справі вимога щодо належного підтвердження повноважень представника є чіткою, зрозумілою й передбачуваною, а її застосування не позбавляє позивача взагалі можливості реалізувати право на апеляційний перегляд, оскільки не виключає подання нової апеляційної скарги з дотриманням вимог закону, у тому числі з одночасним порушенням питання про поновлення процесуального строку, якщо такий сплив.
Аргументи позивача щодо відсутності правової визначеності у питанні щодо оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі також є необґрунтованими, оскільки передача справи від одного суду апеляційної інстанції до іншого відбулася у порядку, передбаченому законом, і не звільняла представника позивача від обов`язку забезпечити наявність належних повноважень перед тим судом, у якому фактично має розглядатися апеляційна скарга.
Що стосується посилань товариства на окремі постанови Верховного Суду та висновки Великої Палати Верховного Суду щодо недопустимості надмірного формалізму, то Верховний Суд зазначає, що наведені правові позиції сформовані за інших фактичних обставин (зокрема, коли йшлося про незначні технічні недоліки скарги або коли повноваження представника могли бути встановлені з уже наявних у справі документів). У цій же справі апеляційний суд обґрунтовано констатував відсутність будь-яких належних документів, які підтверджували би повноваження адвоката саме в Шостому апеляційному адміністративному суді.
Таким чином, Суд вважає, що апеляційний суд правильно застосував пункт 1 частини четвертої статті 298 КАС України, дійшовши висновку про необхідність повернення апеляційної скарги, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки цих висновків та не містять підстав, які б свідчили про неправильне застосування норм процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного Верховний Суд вважає, що підстави для задоволення касаційної скарги відсутні, а ухвала Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року відповідає вимогам закону та підлягає залишенню без змін.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 351, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» залишити без задоволення.
Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач І. А. Гончарова
Судді І. Я. Олендер
Р. Ф. Ханова