ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 грудня 2025 року           справа №200/2370/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги   ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року (головуючий суддя в І інстанції Череповський Є.В.), складене у повному обсязі 16 червня 2025 року, у справі № 200/2370/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                   ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить суд:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо незарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 01.01.2004 по 31.12.2024 на посаді лікаря-анестезіолога-реаніматолога відділення реанімації в КНП “Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги” до стажу роботи у подвійному розмірі а підставі ст. 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, та Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 01.01.2004 по 31.12.2024 на посаді лікаря-анестезіолога-реаніматолога відділення реанімації в КНП “Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги” до стажу роботи у подвійному розмірі на підставі ст. 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати пенсію ОСОБА_1 з 10.10.2024 у зв`язку з зарахуванням періоду роботи з 01.01.2004 по 31.12.2024 на посаді лікаря-анестезіолога-реаніматолога відділення реанімації в КНП “Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги” до стажу роботи у подвійному розмірі на підставі ст. 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення” та провести відповідні виплати.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо незарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 01.01.2004 по 31.12.2024 на посаді лікаря-анестезіолога-реаніматолога відділення реанімації в КНП “Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги” до стажу роботи у подвійному розмірі а підставі ст. 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 01.01.2004 по 31.12.2024 на посаді лікаря-анестезіолога-реаніматолога відділення реанімації в КНП “Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги” до стажу роботи у подвійному розмірі на підставі ст. 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги, позивач подав апеляційну скаргу та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що належним та найбільш ефективним способом захисту в даній справі є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві перерахувати пенсію ОСОБА_1 з 10.10.2024 у зв`язку з зарахуванням періоду роботи з 01.01.2004 по 31.12.2024 на посаді лікаря-анестезіолога-реаніматолога відділення реанімації в КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» до стажу роботи у подвійному розмірі на підставі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та провести відповідні виплати.
Крім того, не погодившись з судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року у справі № 200/2370/25 та відмовити у задоволені позовних.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що положення статті 24 Закону № 1058, виключно відповідно до яких, починаючи з 01.01.2004 здійснюється обчислення стажу для призначення пенсії, не містять приписів щодо обчислення стажу в подвійному розмірі. Отже період трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 ст. 24 Закону № 1058). 
Таким чином, ГУ ПФУ вважає, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними, необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу № 200/2370/25, однак листом суд першої інстанції повідомив, що справа в паперовому вигляді відсутня. Також повідомлено, що всі документи експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».
Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційних скарг, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, з 10.10.2024 року як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 24.01.2025 року №2600-0202-8/13858, на адвокатський запит, повідомило наступне:
«Громадянин ОСОБА_1 06.01.2025 звернувся через вебпортал Пенсійного фонду України з заявою та документами про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Заява розглядались за принципом екстериторіальності в порядку єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області та перевірялась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області, та призначено пенсію за віком гр. ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 10.10.2024.
З 01.01.2004 набув чинності Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи з 1 січня 2004 року законодавством не передбачений. Отже, час трудової діяльності на роботах, передбачених статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховується в подвійному розмірі по 31 грудня 2003 року включно, а з 1 січня 2004 року– в одинарному розмірі.
Стаж роботи гр. ОСОБА_1 з 10.10.2024 склав 44 роки 10 місяців. До стажу роботи у подвійному розмірі зараховано періоди з 16.02.2001 по 19.02.2003 та з 25.01.2003 по 31.12.2003. Зараховувати період роботи до стажу у подвійному розмірі після 01.01.2004 відсутні підстави. 
За результатами перевірки правильності призначення пенсії виявлено, що період роботи з 27.09.2000 по 12.02.2001 в Київському обласному центрі охорони здоров`я матері та дитини зазначених у трудовій книжці гр. ОСОБА_1 , потребує уточнення, оскільки в системі персоніфікованого обліку відсутні відомості про роботу за вказаний період, у зв`язку із чим та для уникнення надмірно виплачених коштів, вище зазначений період вилучено із стажу роботи гр. ОСОБА_1 , а до управління контрольно перевірочної роботи та до управління інформаційних систем та електронних реєстрів направлено запит для проведення відповідної роботи. 
Загальний стаж роботи гр. ОСОБА_1 з 01.02.2025 складає: 44 роки 5 місяців 15 днів (у подвійному розмірі зараховано періоди з 16.02.2001 по 19.02.2003 та з 25.01.2003 по 31.12.2003).
Відповідно до протоколу розрахунку стажу позивача, період роботи з 16.02.2001 по 19.02.2003, з  25.02.2003 по 31.12.2003 (з особливості трудової діяльності – Прац. Охорони здор. (інші посади), з особливістю території – Мед.заклад із ст. 60), період роботи з 01.01.2004 по 31.12.2024 (з особливості трудової діяльності – Прац. Охорони здор. (інші посади)).
Відповідно до протоколу про перерахунок пенсії. Версія: 1.6.78.1. Дата-час розрахунку: 17.04.2025 17:05, рішенням 262540017794 від 22.04.2025 проведено перерахунок пенсії. Дата перерахунку: 17.04.2025. Вид перерахунку: У зв`язку з уточненням даних в ЕПС, 01.05.2025. Підстава: коригування заробітку згідно СПОВ. Страховий стаж (повний) 45 років 0 місяців 26 днів. Страховий стаж до 01.01.2004: 24 роки 0 місяців 26 днів. Страховий стаж після 01.01.2004: 21 рік.» 
Спірним питанням даної справи є правомірність відмови позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах.
Приймаючи спірне рішення суд першої інстанції виходив з того, що не зарахування періоду роботи позивача з 01.01.2004 по 31.12.2024 на посаді лікаря-анестезіолога-реаніматолога відділення реанімації в КНП “Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги” до стажу роботи у подвійному розмірі а підставі ст. 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення” є протипарвними із зобов`званням зарахувати цей період.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд погоджує висновки суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 (далі- Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV) (у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Приписами частин першої-третьої статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільги щодо обчислення стажу роботи в деяких медичних закладах передбачені статтею 60 Закону України № 1788-XII, згідно до якої робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, закладах (відділеннях) з лікуванням осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.
Редакція статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на теперішній час.
Стаття 24 Закону № 1058-IV не скасовує статтю 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.
Аналогічна правова позиція щодо застосування положень статті 24 Закону № 1058-IV та статті 60 Закону № 1788-ХІІ викладена у постановах Верхового Суду від 04.12.2019 у справі № 689/872/17 та від 27.02.2020 у справі № 462/1713/17, які, у силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов`язковими для врахування.
Таким чином, зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", не пов`язано із набранням чинності Закону № 1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року.
У постанові від 03.11.2021р. у справі №360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Законом України «Про пенсійне забезпечення», вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон України «Про пенсійне забезпечення» був прийнятий раніше за Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», то він мав би виключити із Закону України «Про пенсійне забезпечення» усі інші положення, чого зроблено не було.
Згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
З копії трудової книжки позивача, встановлено, що записи у трудовій книжці позивача виконані чітко, зрозуміло, та в повному обсязі містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені. 
При цьому, у ГУ ПФУ в Донецькій області відсутні будь-які зауваження щодо заповнення трудової книжки позивача.
Відповідно до записів трудової книжки у спірний період позивач працювала на посаді лікаря-анестезіолога-реаніматолога відділення реанімації з 16.02.2001 по теперішній час.
З наявної в матеріалах справи довідки №182 від 06.11.2024 року КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», підтверджено роботу у спірний період на посаді лікаря-анестезіолога-реаніматолога відділення реанімації в КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги».
Листом від 24.01.2025 року №2600-0202-8/13858 Відповідач 1 повідомив позивача про те, що періоди роботи у закладах (відділеннях), зазначених у ст. 60 Закон України «Про пенсійне забезпечення», до 01.01.2004 зараховуються до страхового стажу для обчислення розміру пенсії в подвійному розмірі. Що стосується періодів роботи після 01.01.2004, то вони зараховуються в одинарному розмірі з огляду на ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою пільговий порядок обчислення стажу роботи з 1 січня 2004 року не передбачений, а отже відстав для зарахування періоду роботи з 01.01.2004 по 31.12.2024 у реанімаційному відділенні у подвійному розмірі відсутні.
Для зарахування медичному працівнику стажу у подвійному розмірі необхідно враховувати специфіку місця роботи працівника, а не посади, що він обіймав.
Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я СРСР від 19.08.1965р. №605 «Про покращення анестезіологічного-реанімаційної служби в країні» в багатопрофільних республіканських, крайових та обласних лікарнях можуть організовуватись палати для реанімації та інтенсивної терапії.
Наказом Міністерства охорони здоров`я СРСР «Про подальше вдосконалення анестезіолого-реанімаційної допомоги населенню» №841 від 11.06.1986р. затверджено Положення про відділення (групу) анестезіології-реанімації лікувально-профілактичного закладу, згідно якого у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я існували: відділення (групи) анестезіології - реанімації, відділення реанімації та інтенсивної терапії, палати для реанімації та інтенсивної терапії.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 303 від 8 жовтня 1997 року проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.
Згідно роз`яснення, наданого Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28 травня 2002 року № 10.02.11/450 та від 21 червня 2002 року № 02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
У відповідності до спеціального листа Міністерства охорони здоров`я України на адресу Пенсійного фонду України від 08.12.2006 року № 10.01.09/2209 щодо віднесення окремих структурних підрозділів охорони здоров`я до відділень реанімації, робота в яких відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі, вказано що у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я існували такі відділення: відділення (групи) анестезіології реанімації створювалися в лікарнях, які мали до 80% ліжок хірургічного профілю. В закладках, де кількість хірургічних ліжок менша і таке відділення не може бути створено за встановленими нормативами (пологові будинки з числом ліжок хірургічного профілю 75 і т.д.), організовувалися палати для реанімації і інтенсивної терапії з введенням посад лікарів анестезіологів реаніматологів та медичних сестер анестезіологів (наказ МОЗ СРСР від 19.08.1969 року № 605 «Про поліпшення анестезіолого реанімаційної служби в державі») та відділення реанімації і інтенсивної терапії.
У листі Міністерства охорони здоров`я України від 30.05.2006р. №10.03.68/936 зазначено, що періоди роботи на посадах медичних працівників у відділеннях анестезіології, у тому числі у палатах інтенсивної терапії, повинні зараховуватись до стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відтак, робота позивача з 01.01.2004 по 31.12.2024 лікарем-анестезіологом-реаніматологом відділення реанімації в незалежності від найменувань посад та внесення змін до найменування закладу зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
За наведених обставин, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що відмовляючи у зарахуванні періодів роботи позивача з 01.01.2004 по 31.12.2024 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», Відповідач 2 діяв протиправно та з метою захисту порушеного права позивача ефективним та належним способом захисту, з врахуванням заявленого позивачем змісту позовних вимог, є зобов`язання саме Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (оскільки саме цим управління порушено право позивача в частині неправильного обрахунку страхового стажу) зарахувати до стажу роботи період роботи позивача з 01.01.2004 по 12.05.2009 на посаді лікаря-анестезіолога-реаніматолога відділення реанімації у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Суд вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві перерахувати пенсію з 10.10.2024 у зв`язку з зарахуванням періоду роботи з 01.01.2004 по 31.12.2024, оскільки дані вимоги є передчасними, адже наразі Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області не прийнято рішення, щодо зарахування вказаного періоду до стажу позивача, також у суду відсутні підстави вважати, що після зарахування спірного періоду відповідачем 1 (м. Київ) не буде здійснено перерахунку пенсії, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Решта доводів та заперечень скаржників висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції.  
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року у справі № 200/2370/25 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року у справі № 200/2370/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 02 грудня 2025 року.

Судді                                                                                    А.В. Гайдар
                                                                                          І.В. Геращенко
                                                                                                  Е.Г. Казначеєв