К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2026 року місто Київ

справа № 752/13561/25
апеляційне провадження № 22-ц/824/2324/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Шкоріної О.І.,

за участю секретаря судового засідання: Алієвої Д.У.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Власюк Катерини Петрівни на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 21 липня 2025 року, постановлену під головуванням судді Плахотнюк К.Г., у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ДІНЕРО АКТИВ», Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ТОРОС», Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ОНЕСТ КАПІТАЛ», Приватне підприємство «Юридична фірма «ЮЛАНА», Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕТ ПРОМ», Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРДЖІ КАРЗ», Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАЙНЕНС ІНВЕСТ», Товариство з обмеженою відповідальністю «ОНЕСТ КАПІТАЛ», Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРОС КАПІТАЛ» про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и в :
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ДІНЕРО АКТИВ», АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ТОРОС», АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ОНЕСТ КАПІТАЛ», ПП «Юридична фірма «ЮЛАНА», ТОВ «ДЕТ ПРОМ», ТОВ «ЕНЕРДЖІ КАРЗ», ТОВ «ФАЙНЕНС ІНВЕСТ», ТОВ «ОНЕСТ КАПІТАЛ», ТОВ «ТОРОС КАПІТАЛ» про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного майна подружжя, в якому просила: 
1. Встановити факт припинення сумісного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 25 червня 2018 року; 
2. Визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: 
- квартиру АДРЕСА_1 ;
- земельну ділянку, загальною площею: 0,1 га, з кадастровим номером 8000000000:79:364:0031, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 505957080000;
- земельну ділянку, загальною площею: 0,1 га, з кадастровим номером: 8000000000:79:364:0314, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23381780000;
- земельну ділянку, загальною площею: 0,1 га, з кадастровим номером: 8000000000:79:364:0313, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23178080361;
- нежилі будівлі , загальною площею 1 089,4 кв.м. , розташований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 978204280000;
- нежитловий будинок, загальною площею:2 178,4 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 977414680000;
- машиномісце № НОМЕР_1 , загальною площею 15.4 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 814769780000;
- квартиру, загальною площею 106 кв.м., житловою площею: 62.4 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 743551780000;
- автомобіль марки Тoyota, модель Highlander, 2013 року випуску, сірого кольору, тип: загальний легковий - загальний універсал - В, реєстраційний номер - НОМЕР_2 , набутий у власність 25 березня 2014 року;
- автомобіль марки Lexus, модель LX570, 2016 року випуску, сірого кольору , тип: загальний легковий - загальний універсал -В, реєстраційний номер - НОМЕР_3 набутий у власність 23 липня 2016 року;
- автомобіль марки Toyota, модель Land Cruiser 200, 2017 року випуску; чорного кольору, тип: загальний легковий - загальний універсал -В, реєстраційний номер - НОМЕР_4 , набутий у власність 01 листопада 2017 року;
- автомобіль марки BMW, модель 730LD , 2017 року випуску, чорного кольору, тип: загальний легковий - загальний універсал - В, реєстраційний номер НОМЕР_3 , набутий у власність 31 липня 2018 року;
- автомобіль марки BMW, комерційний опис X6 XDrive 30D, чорного кольору , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , дата першої реєстрації 23.11.2023 року, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 , видане органом ТСЦ 8047.
3. Поділити спільне сумісне майно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в порядку поділу спільного майна подружжя наступним чином:
- визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: квартиру АДРЕСА_1 ; нежилі будівлі , загальною площею 1 089,4 кв.м. , розташований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 978204280000; нежитловий будинок, загальною площею:2 178,4 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 977414680000; машиномісце № НОМЕР_1 , загальною площею 15.4 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 814769780000;квартиру, загальною площею 106 кв.м., житловою площею: 62.4 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 743551780000.
- визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: земельну ділянку, загальною площею: 0,1 га, з кадастровим номером 8000000000:79:364:0031, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 505957080000; земельну ділянку, загальною площею: 0,1 га, з кадастровим номером: 8000000000:79:364:0314, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23381780000; земельну ділянку, загальною площею: 0,1 га, з кадастровим номером: 8000000000:79:364:0313, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23178080361; автомобіль марки Тoyota, модель Highlander, 2013 року випуску, сірого кольору, тип: загальний легковий - загальний універсал - В, реєстраційний номер - НОМЕР_2 , набутий у власність 25 березня 2014 року; автомобіль марки Lexus, модель LX570, 2016 року випуску, сірого кольору , тип: загальний легковий - загальний універсал -В, реєстраційний номер - НОМЕР_3 набутий у власність 23 липня 2016 року; автомобіль марки Toyota, модель Land Cruiser 200, 2017 року випуску; чорного кольору, тип: загальний легковий - загальний універсал -В, реєстраційний номер - НОМЕР_4 , набутий у власність 01 листопада 2017 року; автомобіль марки BMW, модель 730LD , 2017 року випуску, чорного кольору, тип: загальний легковий - загальний універсал - В, реєстраційний номер НОМЕР_3 , набутий у власність 31 липня 2018 року; автомобіль марки BMW, комерційний опис X6 XDrive 30D, чорного кольору , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , дата першої реєстрації 23.11.2023 року, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 , видане органом ТСЦ 8047.
У липні 2025 року до суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову, у якій просить накласти арешт на :
земельну ділянку, загальною площею: 0,1 га, кадастровий номер :8000000000:79:364:0031, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , державну реєстрацію права власності на яку здійснено 20.02.2015 року на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 473, посвідченого 20.02.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатня Н.С. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 505957080000;
земельну ділянку, загальною площею: 0,1 га, кадастровий номер :8000000000:79:364:0314, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , державну реєстрацію права власності на яку здійснено 09.07.2014 року на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1335, посвідченого 09.07.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Г.В. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23381780000;
земельну ділянку, загальною площею: 0,1 га, кадастровий номер :8000000000:79:364:0313, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , державну реєстрацію права власності на яку здійснено 09.07.2014 року на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1333, посвідченого 09.07.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Г.В. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23178080361;
нежилі будівлі , загальною площею 1089,4 кв.м. , розташований за адресою: АДРЕСА_3 , державну реєстрацію права власності на яке здійснено на підставі договору іпотеки від 15.09.2016 року , серія та номер: 1812, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стегостенко Н.Б. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 978204280000;
нежитловий будинок , загальною площею :2178,4 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_3 ( літ.М.) державну реєстрацію права власності на яке здійснено на підставі договору іпотеки від 15.09.2016 року, серія та номер: 1810, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стегостенко Н.Б. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:977414680000;
машиномісце № НОМЕР_1 , загальною площею 15.4 кв.м. , розташований за адресою: АДРЕСА_5 , державну реєстрацію права власності на яке здійснено 26.05.2016 року на підставі договору купівлі-продажу від 26.05.2016 року, серія та номер 457, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Байдик Т.М. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 814769780000;
квартиру, загальною площею 106 кв.м. , житловою площею : 62.4 кв.м. , розташована за адресою: АДРЕСА_6 , державну реєстрацію права власності на яку здійснено 15.12.2015 року на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.2015 року, серія та номер 1856, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Байдик Т.М. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 743551780000;
автомобіль марки Тoyota модель Highlander, 2013 року випуску, сірого кольору, тип: загальний легковий - загальний універсал - В, реєстраційний номер - НОМЕР_2 , набутий у власність 25 березня 2014 року;
автомобіль марки Lexus модель LX570, 2016 року випуску, сірого кольору , тип: загальний легковий - загальний універсал -В, реєстраційний номер - НОМЕР_3 набутий у власність 23 липня 2016 року;
автомобіль марки Toyota модель Land Cruiser 200, 2017 року випуску; чорного кольору, тип: загальний легковий - загальний універсал -В, реєстраційний номер - НОМЕР_4 , набутий у власність 01 листопада 2017 року;
автомобіль марки BMW, модель 730LD , 2017 року випуску, чорного кольооу , тип: загальний легковий - загальний універсал - В, реєстраційний номер НОМЕР_3 , набутий у власність 31 липня 2018 року;
автомобіль марки BMW, комерційний опис X6 XDrive 30D, чорного кольору , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , дата першої реєстрації 23.11.2023 року, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 , видане органом ТСЦ 8047.
Вимоги заяви обгрунтовано тим, що в провадженні суду знаходиться справа про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя. Необхідність забезпечення позову викликана тими обставинами, що між позивачем та відповідачем склалися напружені складні стосунки, відповідач шляхом мирного врегулювання не бажає ділити спільне сумісне майно із позивачем, позивач перебуває у економічній залежності від відповідача, всі документи, які підтверджують право власності на спільне майно сторін, знаходиться у відповідача й надавати їх на неодноразові прохання позивача відповідач відмовляється. 
Тому, у позивача є небезпідставні побоювання, що відповідач, як власник всього набутого майна за час перебування у офіційному шлюбі з позивачем, може вчинити недобросовісні дії щодо відчуження нерухомого й рухомого майна, що у подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі, в разі задоволення позову.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 21 липня 2025 року заяву про забезпечення позову залишено без задоволення.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Власюк К.П. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовані тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що невжиття судом заходів забезпечення щодо накладення арешту на нерухоме майно ускладнить ситуацію.
Зазначає, що у позивача є небезпідставні побоювання, що відповідач, як власник всього набутого майна за час перебування у офіційному шлюбі з позивачем, може вчинити недобросовісні дії щодо відчуження нерухомого й рухомого майна, що у подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Такі небезпідставні побоювання позивача також знаходять своє підтвердження у тому, що, перебуваючи у шлюбі з позивачем, відповідач вже відчужив ряд об`єктів нерухомого майна, попередньо отримавши на це нотаріально посвідчені заяви-згоди позивача, проте отримані грошові кошти не були поділені між подружжям, а також не були використані на потреби сім`ї, оскільки задовго до їх відчуження подружжя перестало вести спільне господарство й спільно проживати через те, що їх сімейні стосунки фактично припинилися через зраду відповідача. Також відповідач є фігурантом ряду компаній, займає керівні позиції (кінцевий бенефіціарний власник, засновник, керівник), однак попередньо до розлучення відповідач, діючи недобросовісно, провів штучні реєстраційні зміни: виключив про себе відомості як засновника та кінцевого бенефіціарного власника, натомість включив відомості про свою маму та інших осіб зі свого оточення, таким чином, відповідач свідомо вжив заходів з метою ухилення від рівноцінного поділу спільного майна подружжя, про що свідчить недобросовісна поведінка відповідача.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Балабон В.О. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, посилаючись на те, що позивачем не доведено існування загрози порушення її прав відповідачем внаслідок невжиття заходів забезпечення позову.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Власюк К.П. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Балабон В.О. проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення.
Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, тому колегія суддів, з урахуванням ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала можливим провести розгляд справи у їх відсутність.
Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно із частиною першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частини третя статті 150 ЦПК України).
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками накладення арешту на майно відповідача та/або встановлення заборони здійснювати певні дії щодо нього.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.
При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
Під час розгляду заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 зазначено, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 виснувала, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Тому суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
Колегія суддів враховує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку.
Під час вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 201/9686/23 (провадження № 61-18173св23).
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору між позивачем та відповідачем у межах розгляду даної справи є визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ.
За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.
Колегія суддів звертає увагу, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову.
Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.
Однак, заявницею не надано суду належні та достатні докази на підтвердження того, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у даній справі.
Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
У справі, яка переглядається, суду першої інстанції не було наведено значимі факти того, що захист прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 у зазначеній справі є неможливим без вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, що є предметом спору, та на даний час належить відповідачу.
Посилання сторони позивача на те, що відповідач, діючи недобросовісно, провів штучні реєстраційні зміни: виключив про себе відомості як засновника та кінцевого бенефіціарного власника товариств, натомість включив відомості про свою маму та інших осіб зі свого оточення, а також те, що відповідач вже відчужив за згодою позивача майно без наведення відповідного обґрунтування та документального підтвердження не є достатньою підставою для вжиття відповідних заходів забезпечення позову у вигляді обтяження майна арештом.
Відтак, ураховуючи те, що метою забезпечення позову є реалізація в майбутньому актів правосуддя, у той час як запропонований захід забезпечення позову не відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявниці щодо забезпечення позову і в достатній мірі не впливають на ефективний захист або поновлення її прав, за захистом яких вона звернулась до суду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги заяви про забезпечення позову у даному випадку є необґрунтованими і не відповідають обставинам справи.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції належним чином дослідив матеріали справи, характер спірних правовідносин та предмет позову, який пред`явила до суду заявниця, а також вірно взяв до уваги, що з обставин даної справи не вбачається, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, а такий захід забезпечення позову як накладення арешту на майно не є співмірними із заявленими вимогами в цій справі.
Доводи апеляційної скарги фактично дублюють аргументацію заяви про забезпечення позову, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що районним судом при вирішенні питання про забезпечення позову у даній справі порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування судового рішення.
Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що посилання апеляційної скарги є необґрунтованими, ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову у даній справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Власюк Катерини Петрівни - залишити без задоволення.
Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від21 липня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 23 січня 2026 року.

Головуючий:

Судді: