Справа № 560/5268/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

30 січня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі – ГУ ПФУ) щодо перерахунку його пенсії за вислугу років у розмірі 70 % від суми грошового забезпечення; зобов`язати ГУ ПФУ здійснити перерахунок та виплату пенсії у розмірі 90 % грошового забезпечення з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення: з 01.02.2022 – на підставі довідки про грошове забезпечення № 2960/4.2-2024 від 06.04.2024 станом на 01.01.2022; з 01.02.2023 – на підставі довідки про грошове забезпечення № 4.2/1003-2024 від 14.05.2024 станом на 01.01.2023; – без обмеження розміру пенсії максимальним розміром.
Ухвалою від 07.04.2025 відкрито провадження в адміністративній справі; ухвалено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою від 30.01.2026 у задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про залишення позову ОСОБА_1 в справі № 560/5268/25 без розгляду відмовлено.
Відповідно до позовної заяви, позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з огляду на таке. 
Вказує, що пенсія за вислугу років первісно була призначена йому у розмірі 90 % грошового забезпечення, а її зменшення відповідачем до 70 % та застосування обмеження максимальним розміром суперечать статтям 22, 58, 64 Конституції України, Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII (далі – Закон № 2262-XII у редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин), рішенням Конституційного Суду України та усталеній практиці Верховного Суду.
У відзиві ГУ ПФУ просить відмовити в задоволенні позову, обґрунтовуючи це таким. 
Вказує, частина друга статті 13 Закону № 2262-XII, встановлює максимальний розмір пенсії 70 % відповідних сум грошового забезпечення.
Зазначає, що обмеження пенсії максимальним розміром (10 прожиткових мінімумів) базується на Законі України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI та інших актах.
Стверджує, що у спірних правовідносинах діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Дослідивши матеріали справи, суд установив такі обставини. 
ОСОБА_1 є особою, звільненою зі служби в органах, на які поширюється дія Закону № 2262-XII, і отримує пенсію за вислугу років, призначену на підставі цього Закону. 
При призначенні пенсії позивачу у 2003 році основний розмір пенсії за вислугу років був визначений у розмірі 90 % відповідних сум грошового забезпечення. 
Це підтверджується матеріалами пенсійної справи та не спростовано відповідачем.
Надалі пенсія позивача перераховувалася у зв`язку зі зміною розмірів грошового забезпечення відповідних категорій осіб. 
При цьому, ГУ ПФУ: застосувало при одному з перерахунків (до 01.02.2022) 70 % замість первісних 90 %; обмежило розмір призначеної пенсії максимальним розміром (10 прожиткових мінімумів).
Зазначене випливає з розрахунків пенсії та листів ПФУ, копії яких наявні у матеріалах справи, і відповідач цього не заперечує.
24.02.2025 позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою про перерахунок пенсії з 01.02.2022 та 01.02.2023 на підставі довідок про грошове забезпечення станом на 01.01.2022 та 01.01.2023 із застосуванням 90 % та без обмеження максимальним розміром.
Листом від 04.03.2025 ГУ ПФУ відмовило у задоволенні заяви в частині застосування 90 % та зняття обмеження максимальним розміром, пославшись на чинну редакцію статті 13 Закону № 2262-XII (70 %) та норми законодавства щодо обмеження максимального розміру пенсії.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.
Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.
Закон № 2262-XII від 09.04.1992 визначає умови, норми та порядок пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.
На час призначення пенсії позивачу (2003 рік) діяла редакція частини другої статті 13 Закону № 2262-XII, згідно з якою, максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 % відповідних сум грошового забезпечення. 
Така редакція була запроваджена, зокрема, Законом України від 04.07.2002 № 51-IV, який набрав чинності 01.01.2003 року, і замінила число «85» на «90» у частині другій статті 13 Закону № 2262-XII.
У подальшому до частини другої статті 13 Закону № 2262-XII вносилися зміни: Законом України від 08.07.2011 № 3668-VI (чинним з 01.10.2011 року) максимальний розмір пенсії було знижено до 80 %; Законом України від 27.03.2014 № 1166-VII (чинним з 01.04.2014 року) – до 70 % відповідних сум грошового забезпечення.
Водночас, суд вказує на те, що ці зміни стосуються умов призначення пенсії для осіб, які реалізують право на пенсійне забезпечення після внесення змін. 
Сам по собі факт зміни максимальної «стелі» у частині другої статті 13 Закону № 2262-XII не містить прямої норми про зміну відсоткового значення раніше призначених пенсій.
Стаття 63 Закону № 2262-XII (у редакціях, чинних станом на 01.01.2022 та 01.01.2023) передбачає перерахунок раніше призначених пенсій у разі зміни розміру грошового забезпечення відповідних категорій осіб. 
При цьому, йдеться про зміну розміру грошового забезпечення, а не про зміну відсоткового значення, визначеного при призначенні пенсії.
Отже, суд виходить з того, що при перерахунку пенсії позивача з 01.02.2022 та 01.02.2023 ГУ ПФУ мало змінювати тільки розмір грошового забезпечення, а не відсоток (90 %), який був закріплений при призначенні пенсії.
Верховний Суд у зразковій справі № 240/5401/18 (рішення від 04.02.2019 року, адміністративне провадження № Пз/9901/58/18) дійшов висновку, що: процедури призначення та перерахунку пенсії за Законом № 2262-XII відрізняються за змістом і механізмом; перерахунок пенсії здійснюється лише у зв`язку зі зміною розміру грошового забезпечення, а відсоткове значення, визначене при призначенні пенсії (відповідно до вислуги років), залишається незмінним; органи Пенсійного фонду не наділені повноваженнями зменшувати відсоткове значення основного розміру пенсії при її перерахунку.
Ці висновки Верховного Суду підтверджуються та розвиваються в більш пізній практиці, зокрема у постанові Верховного Суду від 17.09.2025 у справі № 300/2980/24, де Суд, аналізуючи зменшення відсотка з 82 % до 70 %, прямо зазначив, що внесені до статті 13 Закону № 2262-XII зміни (70 %) стосуються порядку призначення пенсії, а не перерахунку вже призначеної, і що при перерахунку орган ПФУ має застосовувати відсотковий розмір, який особа мала до такого перерахунку.
З огляду на викладене вище, суд доходить висновку, що: встановлене при призначенні пенсії позивачу відсоткове значення 90 % не могло бути зменшене до 70 % при подальших перерахунках; у ГУ ПФУ відсутні повноваження змінювати це відсоткове значення при перерахунку пенсії.
Також суд зазначає про таке. 
Частина сьома статті 43 Закону № 2262-XII (у попередній редакції) встановлювала обмеження максимального розміру пенсії (10 прожиткових мінімумів тощо).
Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України) визнано неконституційними положення, які запроваджували обмеження максимального розміру пенсій та тимчасове призупинення виплати пенсій особам, пенсійне забезпечення яких здійснюється за Законом № 2262-XII.
У Рішенні Другого сенату КСУ від 12.10.2022 № 7-р(II)/2022 у справі за конституційними скаргами щодо статті 2 Закону № 3668-VI Суд підтвердив особливий характер соціальних гарантій для захисників України і визнав неконституційними норми, які фактично призводили до обмеження пенсій, призначених за Законом № 2262-XII.
Верховний Суд, узагальнюючи правозастосування після рішення КСУ № 7-рп/2016, у низці постанов (зокрема, від 16.12.2021 у справі № 400/2085/19, від 20.07.2022 у справі № 340/2476/21, від 25.07.2022 у справі № 580/3451/21, від 30.08.2022 у справі № 440/994/20, від 17.03.2023 у справі № 340/3144/21) дійшов висновку, що: у правовідносинах щодо призначення та перерахунку пенсій за Законом № 2262-XII мають застосовуватись норми саме цього Закону з урахуванням рішення КСУ № 7-рп/2016; у зв`язку з цим будь-яке обмеження максимального розміру пенсії, призначеної за Законом № 2262-XII, є протиправним.
З огляду на викладене вище, суд зазначає про те, що дії ГУ ПФУ щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром при перерахунку з 01.02.2022 та 01.02.2023 суперечать вказаним рішенням КСУ та усталеній практиці Верховного Суду у подібних правовідносинах.
Окрім того, стаття 22 Конституції України передбачає, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Стаття 58 Конституції України встановлює, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У сукупності з рішеннями КСУ № 7-рп/2016 та № 7-р(II)/2022 ці положення означають, що: держава не може погіршувати становище осіб, яким уже призначено пенсію за Законом № 2262-XII, шляхом зменшення відсоткового розміру пенсії (з 90 % до 70 %) або запровадження нових обмежень її максимального розміру; у випадку колізії норм перевага надається тій інтерпретації, яка забезпечує більш сприятливі умови для особи.
Відтак, зменшення відповідачем відсоткового значення пенсії позивача з 90 % до 70 %, а також обмеження пенсії максимальним розміром, порушують вказані конституційні гарантії.
Оцінюючи дії ГУ ПФУ станом на дату листа-відповіді від 04.03.2025 року, суд виходить із такого: на момент перерахунку пенсії (з 01.02.2022 та 01.02.2023) вже діяли рішення КСУ № 7-рп/2016 та № 7-р(II)/2022 і сформувалася стала практика Верховного Суду щодо недопустимості: зменшення відсоткового значення пенсії, визначеного при призначенні; обмеження максимального розміру пенсій, призначених за Законом № 2262-XII; ГУ ПФУ, незважаючи на це, застосувало при перерахунку 70 % замість 90 % та обмежило пенсію позивача максимальним розміром; відмова у проведенні перерахунку на умовах, передбачених Законом № 2262-XII та рішеннями КСУ/ВС, є протиправною.
Згідно зі статтями 2, 245 КАС України, суд має обрати ефективний спосіб захисту порушеного права.
З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне: визнати протиправними дії ГУ ПФУ щодо застосування 70 % та обмеження максимальним розміром пенсії позивача; зобов`язати ГУ ПФУ провести перерахунок пенсії позивача з 01.02.2022 та 01.02.2023 на підставі поданих довідок, виходячи з 90 % грошового забезпечення та без обмеження максимальним розміром; забезпечити виплату пенсії ОСОБА_1 у перерахованому розмірі за період, що обчислюється з 01.02.2022 та з 01.02.2023 року, відповідно до проведеного перерахунку, з урахуванням сум пенсії, фактично виплачених за цей період.
Водночас суд не вбачає підстав у резолютивній частині кваліфікувати дії відповідача формулюванням «через грубе порушення статей 22, 58, 64 Конституції України», оскільки для відновлення порушеного права достатньо встановлення факту протиправності дій відповідача та покладення на нього обов`язку здійснити конкретні дії. 
Таке формулювання виходило б за межі необхідного способу захисту.
Щодо вимоги про «виплату довічної пенсії у розмірі 90 %», то суд зазначає, що: характер пенсії за Законом № 2262-XII і так є довічним, якщо інше не встановлено законом; закріплення у резолютивній частині терміна «довічна» як елементу способу захисту може бути сприйняте як спроба суду наперед обмежити законодавця, що не відповідає його повноваженням.
Тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню частково – шляхом зобов`язання відповідача провести конкретний перерахунок пенсії за минулі періоди та забезпечити її виплату відповідно до Закону № 2262-XII, без додаткового закріплення терміна «довічна» у резолютивній частині рішення суду.
З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про таке. 
Дії ГУ ПФУ щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 у розмірі 70 % грошового забезпечення замість 90 %, визначених при призначенні пенсії, є протиправними.
Дії ГУ ПФУ щодо обмеження максимальним розміром пенсії позивача, призначеної за Законом № 2262-XII, також є протиправними.
Ефективним способом захисту є зобов`язання ГУ ПФУ здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з 01.02.2022 та 01.02.2023 на підставі відповідних довідок, виходячи з 90 % грошового забезпечення та без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.
В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Інші аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище. 
Щодо інших доводів сторін, суд також зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908, 40 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо: застосування при перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01 лютого 2022 року та 01 лютого 2023 року відсоткового значення 70 % замість 90 % відповідних сум грошового забезпечення, визначених при призначенні пенсії; обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром (10 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність) при здійсненні зазначеного перерахунку.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 : з 01 лютого 2022 року – на підставі довідки про розмір грошового забезпечення № 2960/4.2-2024 від 06.04.2024 року; з 01 лютого 2023 року – на підставі довідки про розмір грошового забезпечення № 4.2/1003-2024 від 14.05.2024 року, виходячи з 90 % відповідних сум грошового забезпечення з урахуванням усіх передбачених законом додаткових видів грошового забезпечення, зазначених у цих довідках, та без обмеження максимальним розміром пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області забезпечити виплату пенсії ОСОБА_1 у перерахованому розмірі за період, що обчислюється з 01.02.2022 та з 01.02.2023 року, відповідно до проведеного перерахунку, з урахуванням сум пенсії, фактично виплачених за цей період.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн 40 копійок. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) 	
Відповідач:	Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29013 , код ЄДРПОУ - 21318350) 	

Головуючий суддя 		Є.В. Печений