П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/23983/25	

Категорія: 112010200          Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту:22.09.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого           – Бітова А.І.
суддів                     – Лук`янчук О.В.
 – Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про:
-          визнання протиправним рішення ГУПФ України в Одеській області №155250008402 від 08 липня 2025 року, яким здійснено перерахунок ОСОБА_1 розміру довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку стажу 35 років 11 місяців 26 днів, та призначено розмір довічного грошового утримання судді у відставці в сумі, що дорівнює 80 відсоткам від заробітної плати працюючого па відповідній посаді судді;
-          зобов`язання ГУПФ України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з моменту виникнення такого права (з 27 червня 2025 року), відповідно до довідки Південно-західного апеляційного господарського суду №08-27/387/2025 та розрахунку стажу судді Південно-західного апеляційного господарського суду від 27 червня 2025 року №07- 23/388/2025, виходячи зі стажу 43 роки, з урахуванням половини строку навчання за денною формою у ОНУ ім. Мечникова – 2 роки 4 місяці, періоду проходження строкової військової служби – 3 роки 2 дні, періоду роботи на посаді помічника прокурора – 2 роки 7 днів, у розмірі 94 відсотки від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум. 
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що під час призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідачем враховано стаж роботи ОСОБА_1 на безпосередній посаді судді, що дає йому право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці, який становить 35 років 11 місяців 26 днів. При цьому, відповідачем не було зараховано до стажу: Строк проходження військової служби, половина строку навчання, та строк роботи на посаді помічника прокурора. Отже, ОСОБА_1 не погоджується із прийнятим ГУПФ України в Одеській області та вважає його протиправним.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що відповідно до ч.3 ст. 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII (далі – Закон №1402-VIII), щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Тобто, розмір суддівської винагороди судді обчислюється, виходячи зі стажу роботи на посаді судді.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУПФ України в Одеській області  про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ України в Одеській області №155250008402 від 08 липня 2025 року в частині визначення довічного грошового утримання  судді у відставці ОСОБА_1 виходячи із розрахунку стажу 35 років 11 місяців 26 днів, що дорівнює 80 відсоткам від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.
Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 27 червня 2025 року відповідно до довідки Південно-західного апеляційного господарського суду №08-27/387/2025 від 27 червня 2025 року, виходячи зі стажу 43 роки, з урахуванням половини строку навчання за денною формою у ОНУ ім. Мечникова – 2 роки 4 місяці, періоду проходження строкової військової служби – 3 роки 2 дні, періоду роботи на посаді помічника прокурора – 2 роки 7 днів, у розмірі 96 відсотків від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.
Стягнуто з ГУПФ України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору  у розмірі 2 422,40 грн.
В апеляційній скарзі ГУПФ України в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Доводи апеляційної скарги:
-   позивач перебуває на обліку в ГУПФ України в Одеській області та отримуєте довічне щомісячне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону №1402-VIII. Відповідно до ч.1 ст.137 Закону №1402-VIII, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2)          члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Спеціальний закон містить вичерпний перелік посад, які зараховуються до суддівського стажу для обрахування довічного грошового утримання судді у відставці.
-   розмір суддівської винагороди судді обчислюється, виходячи зі стажу роботи на посаді судді. Стаж роботи позивача безпосередньо на посаді судді складає 35 років 11 місяців 23 дні. Розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача відповідно до чинних норм законодавства складає 80% суддівської винагороди;
-   відповідно ч.1 ст. 73 Закону №1058-IV кошти Пенсійного фонду формуються переважно за рахунок страхових внесків (частини єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) та використовуються на: 1) виплату пенсій, передбачених цим Законом; 2) надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; 3) фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; 4) оплату послуг з виплати та доставки пенсій; 5) формування резерву коштів Пенсійного фонду. Згідно ч.2 ст. 73 Закону №1058-IV забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Таким чином, задоволення такої позовної вимоги щодо стягнення судового збору призведе до нецільового використання коштів.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги в ГУПФ України в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
ОСОБА_1 є суддею у відставці, перебуває на обліку в ГУПФ України в Одеській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.
Згідно з рішенням Вищої ради правосуддя України від 26 червня 2025 року №1368/15-25, ОСОБА_1 звільнено з посади судді Південно-західного апеляційного господарського суду у зв`язку із поданням заяви про відставку.
Відповідно до вказаного рішення, до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді підлягає зарахуванню 43 роки та 5 місяців: період роботи ОСОБА_1 на посаді помічника прокурора Біляївського району прокуратури Одеської області, – 2 роки 7 днів; половина строку навчання за денною формою в ОНУ ім. Мечникова, за спеціальністю "Правознавство" - 2 роки 4 місяці 28 днів; період проходження строкової військової служби – 3 роки 2 дні; стаж роботи безпосередньо на посаді судді – 35 років 11 місяців 23 дні.
Відповідно до наказу Південно-західного апеляційного господарського суду від 27 червня 2025 року № 160-к, ОСОБА_1 відраховано зі штату суду.
Згідно з розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання від 27 червня 2025 року №07-23/388/2025, стаж ОСОБА_1 становить 43 роки 05 місяці 03 дні, у тому числі, половина строку навчання за денною формою у ОНУ ім. Мечникова, період проходження строкової військової служби, період роботи на посаді помічника прокурора.
ОСОБА_1 звернувся до ГУПФ України в Одеській області з заявою від 30 червня 2025 року про призначення щомісячного довічного грошового утримання.
Рішенням №155250008402 від 08 липня 2025 року ГУПФ України в Одеській області, призначено ОСОБА_1 довічне грошове утримання судді у відставці із розрахунку 80% від заробітної плати працюючого па відповідній посаді судді, з урахуванням стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає йому право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці – 35 років 11 місяців 26 днів, тобто, стаж роботи на безпосередній посаді судді.
Позивач з вказаним рішенням в частині визначення стажу для призначення довічного грошового утримання судді у відставці не погоджується та вважає його протиправним, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що встановлений стаж позивача складає 43 років 05 місяців 03 дні, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 виходячи із його стажу має становити 96%, з яких: 50% - за стаж роботи на посаді судді 20 років; 46% (23 роки* 2%) – за кожен рік на посаді судді понад 20 років, а не 94%, як вказав позивач у позові.
Суд першої інстанції також зазначав, що за п.2 розділу І Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року №3-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року №200/14891 (далі – Порядок №3-1) заява про призначення (перерахунок) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці подається до управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаних управлінь через уповноважену особу суду за останнім місцем роботи.
Відтак, встановлені судом першої інстанції обставини протиправності відмови відповідача у здійсненні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, потребує здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розрахунку 96% суддівської винагороди судді, починаючи з 27 червня 2025 року (з дня призначення), з урахуванням фактично виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Таким чином, суд першої інстанції робить висновок, що адміністративний позов належить до часткового задоволення.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ст.ст. 19, 46, 130 Конституції України Закон України "Про судоустрій і статус суддів".
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно положень ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №1412-VIII.
Відповідно ч.1 ст. 142 Закону №1402-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених вказаним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.
Згідно ч. 3 ст. 142 Закону №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
З наявного в матеріалах справи розрахунку стажу судді ОСОБА_1 , який дає право як на відставку, так і на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складений Північним апеляційним господарським судом, відповідно до згаданого Порядку, підписаний Головою суду, скріплений печаткою та поданий позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
У Розрахунку вказано, що стаж судді станом на день видання наказу про відрахування зі штату суду становить 43 років 05 місяці 03 днів. Цей документ ніким не оспорений, не скасований, є чинним.
Враховуючи, що встановлений стаж позивача складає 43 років 05 місяців 03 дні, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 виходячи із його стажу має становити 96 %, з яких: 50 % - за стаж роботи на посаді судді 20 років; 46 % (23 роки* 2 %) - за кожен рік на посаді судді понад 20 років, а не 94%, як вказав позивач у позові.
Так, абзацом 4 п.34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VI встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Після проголошення незалежності України питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося ч.4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року №2862-XII (далі – Закон №2862-XII) та Указом Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів".
Згідно ч.4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року №4015-XII "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус суддів", до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Відповідно абз.2 ст. 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Після втрати чинності ст. 1 вказаного Указу Президента України питання зарахування в стаж роботи судді інших періодів діяльності було врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545 п.3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" доповнено абзацом такого змісту: "До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби".
Зазначена Постанова Кабінету Міністрів України втратила чинність 01 січня 2012 року.
Згідно п.2 розділу ХІІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону №1402-VI визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI (далі – Закон №2453-VI), крім положень, зазначених у п.п.7, 23, 25, 36 цього розділу.
У відповідності п.11 "Перехідних положень" Закону №2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
Відповідно абз.4 п.34 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону №1402-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Таким чином, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, а також проходження строкової військової служби.
На час призначення ОСОБА_1 народним суддею Біляївського народного суду (22 червня 1987 року) чинне законодавство не визначало питання визначення стажу роботи на посаду судді, тому застосуванню підлягає законодавство, що діяло станом на час обрання ОСОБА_1 на посаду судді безстроково (01 січня 2002 року).
Вказані висновки узгоджуються із позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2018 року у справі №9901/382/18, у постановах Верховного Суду від 02 квітня 2019 року по справі №607/8578/17, постанові Верховного Суду України у від 06 липня 2016 року у справі №П/800/426/14 та ін.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що до стажу роботи позивача, що дає право на отримання довічного грошового утримання, як судді у відставці, має бути зарахований період роботи ОСОБА_1 на посаді помічника прокурора Біляївського району прокуратури Одеської області, - 2 роки 7 днів; половина строку навчання за денною формою в ОНУ ім. Мечникова, за спеціальністю "Правознавство", - 2 роки, 4 місяці, 28 днів; період проходження строкової військової служби, – 3 роки 2 дні; стаж роботи безпосередньо на посаді судді – 35 років 11 місяців 23 дні, що загалом становить 43 роки і 5 місяців.
Враховуючи зазначене, колегія суддів констатує, що встановлений стаж позивача складає 43 років 05 місяців 03 дні, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 виходячи із його стажу має становити 96 %, з яких: 50 % - за стаж роботи на посаді судді 20 років; 46 % (23 роки* 2 %) – за кожен рік на посаді судді понад 20 років, а не 94%, як вказав позивач у позові.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення ГУПФ України в Одеській області №155250008402 від 08 липня 2025 року.
Крім того, колегія суддів критично відноситься до твердження апелянта про необґрунтованість стягнення з ГУПФ України в Одеській області витрат по сплаті судового збору з посиланням на ст. 73 Закону №1058-IV, оскільки процесуальні правовідносини з приводу розподілу судових витрат регулюються ст. 139 КАС України, яка, стосовно цих правовідносин, є спеціальної правової нормою і тому підлягає застосуванню.
Згідно п.1 ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків суду першої інстанції не спростовують, тоді як факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 11 грудня 2025 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.