Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 січня 2026 р. № 520/27781/25
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ольги Горшкової, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Крокус-Агро Груп» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :
Товариство з обмеженою відповідальністю «Крокус-Агро Груп» звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 084888 від 23.09.2025 та № 084889 від 23.09.2025.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що Відділом державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Крокус-Агро Груп» розглянуто справу про порушення Закону України «Про автомобільний транспорт», виявленого під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) на підставі акту проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № ОАР 047398 від 05.08.2025. За результатами розгляду вищезазначеної справи Відділом державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 084888 від 23.09.2025 у сумі 340,00 грн та № 084889 від 23.09.2025 у сумі 51 000,00 грн. Позивач не погоджується із вказаними постановами, оскільки не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводилася перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт. Позивач не надав послуг з перевезення вантажів та не укладав будь-яких договорів на перевезення вантажів, як і взагалі не здійснював і не здійснює підприємницьку діяльність у сфері вантажних автомобільних перевезень. При цьому, позивач взагалі не має власного вантажного транспорту для здійснення вантажних автомобільних перевезень. Позивач не замовляв та не перевозив вантаж згідно товарно-транспортної накладної від 05.08.2025, яка, також, не складалась та не підписувалась позивачем. При цьому, попри зазначення найменування позивача, товарно-транспортна накладна містить ІПН який не належить позивачу. Фактично, товарно-транспортна накладна містить недостовірну інформацію про нібито здійснення позивачем перевезення вантажу. При цьому, транспорті засоби, щодо яких проводилась рейдова перевірка (перевірка на дорозі), також, не належать позивачу. Водночас, у позивача відсутні будь-які правовідносини (як цивільно-правові, так і трудові) із водієм ОСОБА_1 .
Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.
Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що на підставі направлення на перевірку Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області № ОНР 001815 від 01.08.2025, 05.08.2025 співробітниками Відділу проводилась рейдова перевірка на 01702368 «Гадяч-Опішня», 14 км + 440 м (ліворуч), яка є дорогою місцевого значення, відповідно до розпорядження Полтавської обласної державної адміністрації № 488 від 01.07.2021. Був перевірений транспортний засіб марки MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , зі спеціалізованим напівпричепом KOEGEL, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 (двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом). В ході перевірки зазначеного транспортного засобу було встановлено, що він належить ОСОБА_2 , проте використовується у господарській діяльності позивачем. Означене було установлено на підставі наданої водієм товарно-транспортної накладної від 05.08.2025, у графі «автомобільний перевізник» якої зазначено «ТОВ «Крокус-Агро Груп» (ІПН 398951720309). На момент проведення перевірки було встановлено: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 65,25 % (01702368 дорога місцевого значення) при перевезенні вантажу (фактична маса транспортного засобу з вантажем 39,66 т при допустимих 24,00 т, згідно товарно – транспортної накладної від 05.08.2025); порушення дотримання умов праці та відпочинку водія за 30.07.2025, період керування водієм понад 20 год. Так під час перевірки, на відеозаписі зафіксовано, який розпочинається о 15 годині 06 хвилин на 01 хвилині 30 секунді інспектор зазначає, що автомобільним перевізником є «ТОВ «Крокус-Агро Груп», заперечень від водія не надходило. На 02 хвилині 38 секунді водій підтверджує, що працює на «ТОВ «Крокус-Агро Груп». На відеозаписі перевірки, яке розпочинається о 15 годині 58 хвилині на 01 хвилині 40 секунді інспектор запитує: «Це з Харкова перевізник ТОВ «Крокус-Агро Груп», директор Галстян Артур Гегайрович», водій відповідає: «З Харкова». Крім того, відповідно до товарно-транспортної накладної від 05.08.2025, у графі «автомобільний перевізник» якої зазначено «ТОВ «Крокус-Агро Груп» (ІПН 398951720309)». Варто вказати, що зазначений у товарно-транспортній накладній від 05.08.2025 «ІПН 398951720309» є індивідуальним податковим номером юридичної особи ТОВ «Крокус-Агро Груп», який міститься у Реєстр платників ПДВ, що дозволяє однозначно ідентифікувати останнього. Зважаючи на зазначене, Відділом державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях правомірно були винесені постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 084888 та № 084889 від 23.09.2025, а всі інші наведені у позовній заяві твердження є надуманими та спростовуються матеріалами справи, направлені лише на ухилення від встановленої законом відповідальності. У зв`язку із чим, просив відмовити у задоволенні позову. 
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, зазначає наступне.
Судом встановлено, що на підставі Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі – Порядок № 1567), на підставі направлення на перевірку Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області (далі – Відділ) № ОНР 001815 від 01.08.2025, 05.08.2025 співробітниками Відділу проводилась рейдова перевірка на 01702368 «Гадяч-Опішня», 14 км + 440 м (ліворуч), яка є дорогою місцевого значення, відповідно до розпорядження Полтавської обласної державної адміністрації № 488 від 01.07.2021.
Так, відповідачем був перевірений транспортний засіб марки MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , зі спеціалізованим напівпричепом KOEGEL, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 (двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом).
В ході перевірки зазначеного транспортного засобу було встановлено, що він належить ОСОБА_2 , проте використовується у господарській діяльності ТОВ «Крокус-Агро Груп», що встановлено відповідачем на підставі наданої водієм товарно-транспортної накладної від 05.08.2025, у графі «автомобільний перевізник» якої зазначено «ТОВ «Крокус-Агро Груп» (ІПН 398951720309).
Перевіркою встановлено перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 65,25 % (01702368 дорога місцевого значення) при перевезенні вантажу (фактична маса транспортного засобу з вантажем 39,66 т при допустимих 24,00 т, згідно товарно-транспортної накладної від 05.08.2025) та порушення дотримання умов праці та відпочинку водія за 30.07.2025, період керування водієм понад 20 год.
Висновки перевірки зафіксовані в акті № ОАР 047398 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 05.08.2025, зі змістом якого водій ознайомлений, копію отримав, що підтверджується відповідним підписом водія.
Повідомленням № 75760/40/24-25 від 26.08.2025, Позивача було викликано для розгляду справи на 23.09.2025 з 9.00 до 10.00.
Відповідно, до даних трекінгу АТ «Укрпошта», вищевказане повідомлення про розгляд справи було відправлено ТОВ «Крокус-Агро Груп» 27.08.2025 та 29.08.2025 вручено останньому за довіреністю.
Представник позивача направив до відповідача письмові пояснення від 23.09.2025, згідно яких зазначив, що не надавав послуг з перевезення вантажів та не укладав будь-яких договорів на перевезення вантажів, не здійснював і не здійснює підприємницьку діяльність у сфері вантажних автомобільних перевезень, не має власного вантажного транспорту для здійснення вантажних автомобільних перевезень. Позивач не замовляв та не перевозив вантаж згідно товарно-транспортної накладної від 05.08.2025, яка, також, не складалась та не підписувалась ним. При цьому, попри зазначення найменування позивача, вищезазначена товарно-транспортна накладна містить ІПН який не належить позивачу.
За результатами розгляду акту відповідачем винесено постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 084888 та № 084889 від 23.09.2025, копії який вручено представнику позивача 24.09.2025.
Позивач звернувся до Державної служби України з безпеки на транспорті із скаргами вих. № 1 від 02.10.2025 та вих. № 2 від 02.10.2025 на постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 084888 та № 084889 від 23.09.2025.
Листом № 8802/3.3/15-25 від 09.10.2025 Державна служба України з безпеки на транспорті залишила постанови без змін, у зв`язку із відсутністю об`єктивних доказів щодо пояснень, викладених у скарзі.
Не погоджуючись із вищевказаними постановами, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. 
Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне. 
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 12 ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року №2344-III (далі - Закон №2344-III) державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Згідно ст.1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.
Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт. визначено Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою КМУ №1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок №1567).
Пунктом 2 Порядку № 1567 визначено, що рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Абзацом 1 пункту 4 Порядку № 1567 встановлено, що рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.
Пунктом 15 Порядку № 1567 обумовлено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених ст.ст. 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Пунктом 20 Порядку №1567 зазначено, що виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.
Як свідчать матеріали справи, посадовими особами Відділу під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) встановлено порушення вимог статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 65,25 % (01702368 дорога місцевого значення) при перевезенні вантажу (фактична маса транспортного засобу з вантажем 39,66 т при допустимих 24,00 т, згідно товарно – транспортної накладної від 05.08.2025); та порушення п. 22.5 ПДР України, а саме: порушення дотримання умов праці та відпочинку водія за 30.07.2025, період керування водієм понад 20 год.
Щодо порушення вимог статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм, суд зазначає наступне. 
Згідно зі ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» № 2344-III державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Планові перевірки проводяться не частіше одного разу на рік. Орган державного контролю не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку проведення планової перевірки письмово повідомляє про це автомобільного перевізника, якого буде перевіряти. Позапланові перевірки проводяться лише на підставі заяви (повідомлення в письмовій формі) про порушення автомобільним перевізником вимог законодавства про автомобільний транспорт уповноваженими особами органів, яким надано право здійснення державного контролю, з метою перевірки наведених фактів та виконання припису про порушення зазначеного законодавства. Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок № 1567), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.
Згідно із п.2 Порядку № 1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Приписами п.3 Порядку № 1567 визначено, що органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Відповідно до п.4 Порядку №1567 державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Згідно із п.12 - 14 Порядку №1567, рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка.
Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Відповідно до пункту 16 Порядку №1567 під час рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю, регламентованого Порядком №879.
Пунктами 3, 4 Порядку №879 визначено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху; робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку.
За змістом пунктів 16, 18, 19 Порядку №879, габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль. За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення. Під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку.
Частиною третьою статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344 передбачено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.
Відповідно до частини 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Положеннями статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30, транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Відповідно до п.22.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі по тексту - ПДР), маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.
Пунктом 22.5 ПДР передбачено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11т, здвоєні осі - понад 16т, строєні осі - понад 22т або фактичною масою понад 40т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11т, здвоєні осі - понад 18т, строєні осі - понад 24т або фактичною масою понад 44т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.
Статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Перевіркою встановлено перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 65,25 % (01702368 дорога місцевого значення) при перевезенні вантажу (фактична маса транспортного засобу з вантажем 39,66 т при допустимих 24,00 т, згідно товарно – транспортної накладної від 05.08.2025). 
Доказів або будь-яких пояснень у спростування вищевказаного порушення представником позивачем до суду не надано. 
Позивачем під час перевірки та до суду інстанції не було надано дозвіл на перевезення вантажу із перевищенням вагових обмежень та не подано жодного належного та допустимого доказу, які б зафіксовані в акту перевірки порушення, спростували та чітко констатували перевезення вантажу іншої ваги, тощо.
Абзацом 17 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За таких обставин, враховуючи підтвердження факту перевищення позивачем встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 65,25 % (01702368 дорога місцевого значення) при перевезенні вантажу (фактична маса транспортного засобу з вантажем 39,66 т при допустимих 24,00 т), суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно винесено постанову про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу № 084888 від 23.09.2025.
Щодо порушення п. 22.5 ПДР України, а саме: порушення дотримання умов праці та відпочинку водія за 30.07.2025, період керування водієм понад 20 год., суд зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджено, що транспортний засіб позивача обладнаний тахографом.
Статтею 48 Закону №2344-ІІІ визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Аналіз положень статті 48 Закону №2344-ІІІ дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено про необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.
Відповідно до ч.5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі №820/4624/17.
Відповідно до абз.3 ч.1 ст. 60 цього Закону, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, передбачених у ст.ст.39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженим наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.09.2010 за № 811/18106 (далі - Положення) встановлюються особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку.
Відповідно до п. 4 цей наказ (№340) набирає чинності з дня його офіційного опублікування (07.06.2010), крім пункту 6.1 Положення, затвердженого цим наказом, який набирає чинності для: - нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 150 км, перевезення небезпечних вантажів - з 01.06.2012; 4 - перевезення вантажів колісними транспортними засобами з повною масою понад 12 тон, нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю від 50 до 150 км - з 01.06.2013; - перевезення вантажів колісними транспортними засобами з повною масою від 3,5 тон до 12 тон - з 01.06.2015.
За приписом п. 6.1., 6.2. Розділу VI «Облік робочого часу» Положення автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу. Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни.
Відповідно до п. 6.4. Розділу VI «Облік робочого часу» Положення графік змінності водіїв, відомість обліку робочого часу та відпочинку водіїв зберігаються у Перевізника.
У разі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів, Перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності (додаток 4).
Водії зберігають бланк підтвердження діяльності протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Перевізники зберігають бланк підтвердження діяльності протягом 12 місяців.
Автомобільний перевізник зобов`язаний додержуватись вимог Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.10.2010 за № 946/18241 (далі - Інструкція).
Пунктом 1.1 Інструкції визначено, що її положення розроблені відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1976 року про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України «Про автомобільний транспорт» та «Про дорожній рух».
Пунктом 1.3 Інструкції визначено, що ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).
Відповідно до п.1.4 Інструкції, контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.
Пунктом 3.3 Інструкції визначено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:
- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;
- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;
- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;
- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа, транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;
- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);
- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
07 вересня 2005 року прийнято Закон України №2819 «Про приєднання України до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних Засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), укладеної 01 липня 1970 року в м. Женева».
20.12.2010 набула чинності Поправка № 6 до Європейської угоди 5 щодо роботи екіпажів транспортних засобів (ЄУТР), підписаної в Женеві 01.07.1970 року, в частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних днів, а в разі відсутності тахокарт надання бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.
З аналізу наведених приписів вбачається, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, повинен мати при собі оформлені тахокарти або бланк підтвердження діяльності водія у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом, а у разі керування транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, водій веде індивідуальну контрольну книжку водія.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №820/4624/17, від 19.03.2020 у справі №823/1199/17, що враховується судом при вирішенні даної справи відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України.
Отже, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти уповноваженим особам документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. До документів для здійснення внутрішніх перевезень обов`язковими є картка водія, у випадку обладнання транспортного засобу тахографом, чи індивідуальна контрольна книжка водія, завдяки якій здійснюється державний контроль за додержанням водієм режиму праці та відпочинку у випадку відсутності тахографа. Уповноважені особи мають право перевіряти наявність вказаних документу під час здійснення як міжнародних, так і внутрішніх перевезеннях.
Так, під час перевірки транспортного засобу марки MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , зі спеціалізованим напівпричепом KOEGEL, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 відповідачем у акті № ОАР 047398 встановлено порушення дотримання умов праці та відпочинку водія за 30.07.2025, період керування водієм понад 20 год.
Вказаної обставини позивач не заперечує, жодних пояснень та документів, що стосується роботи водія 30.07.2025 понад 20 год. до матеріалів справи не надано.
Таким чином, враховуючи підтвердження факту порушення дотримання умов праці та відпочинку водія за 30.07.2025, період керування водієм понад 20 год., суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно винесено постанову про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу № 084888 від 23.09.2025.
Обґрунтовуючи позов, представник позивача зазначає, що товарно-транспортна накладна від 05.08.2025 містить недостовірну інформацію про нібито здійснення ТОВ «Крокус-Агро Груп» перевезення вантажу, оскільки позивач взагалі не має власного вантажного транспорту для здійснення вантажних автомобільних перевезень, не замовляв та не перевозив вантаж згідно товарно-транспортної накладної від 05.08.2025, при цьому, попри зазначення найменування позивача, товарно-транспортна накладна містить ІПН який не належить позивачу.
Щодо доводів позивача суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" при оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити:
- дата і місце складання;
- вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
- автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення;
- вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
- транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто;
- пункти завантаження і розвантаження.
Відповідно до абзацу 27 глави 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 за №363 (далі - Правила №363) товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил (пункт 11.1 глави 11 Правил №363).
Згідно з абзацом 2 пункту 11.1 глави 11 Правил №363 товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Отже у будь-якому разі товарно-транспортна накладна має містити обов`язкову інформацію (обов`язкові реквізити) визначену цими Правилами та відображену у додатку.
Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 06.07.2023 у справі №560/514/22.
Враховуючи наведене, документом, призначеним для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення під час внутрішніх перевезень є саме товарно-транспортна накладна.
Таким чином, ТТН та зазначені в них дані щодо маси вантажу є належним доказом, на підставі якого під час здійснення документального габаритно-вагового контролю визначається загальна маса транспортного засобу.
Згідно матеріалів справи водій ОСОБА_1 під час проведення 05.08.2025 рейдової перевірки надав посадовим особам відповідача товарно-транспортну накладну від 05.08.2025. Інших документів на вантаж водієм не надавалось, доказів протилежного суду не подано.
Суд зазначає, що така ТТН містить відомості про перевезення вантажу за допомогою транспортного засобу марки MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , зі спеціалізованим напівпричепом KOEGEL, державний номерний знак НОМЕР_2 , водій ОСОБА_1 .
Також, вказана накладна містить відомості про автомобільного перевізника та вантажовідправника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Крокус-Агро Груп» (ІПН 398951720309).
Суд зазначає, що відповідно до даних із Реєстру платників ПДВ Товариство з обмеженою відповідальністю «Крокус-Агро Груп» код ЄДРПОУ 39895178 зареєстровано як платник ПДВ індивідуальним податковим номером юридичної № 398951720309.
Таким чином, твердження представника позивача про те, що попри зазначення найменування позивача, товарно-транспортна накладна містить ІПН який не належить позивачу не відповідає дійсним обставина справи та наданим до суду доказам. 
Також, суд вважає необґрунтованим посилання представника позивача на те, що він не здійснює підприємницьку діяльність у сфері вантажних автомобільних перевезень, оскільки відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основний вид діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Крокус-Агро Груп» код ЄДРПОУ 39895178 - 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин, інші види діяльності: зокрема, Вантажний автомобільний транспорт.
А у товарно-транспортна накладній від 05.08.2025 ТОВ «Крокус-Агро Груп» зазначено як автомобільний перевізник та вантажовідправника. 
Крім того, судом досліджено відеозапис рейдової перевірки від 05.08.2025, який долучено представником відповідача до матеріалів справи. На відеозаписі перевірки, яке розпочинається о 15 годині 06 хвилин на 01 хвилині 30 секунді інспектор зазначає, що автомобільним перевізником є «ТОВ «Крокус-Агро Груп», заперечень від водія не надходило. На 02 хвилині 38 секунді водій підтверджує, що працює на «ТОВ «Крокус-Агро Груп». На відеозаписі перевірки, яке розпочинається о 15 годині 58 хвилині на 01 хвилині 40 секунді інспектор запитує: «Це з Харкова перевізник ТОВ «Крокус-Агро Груп», директор Галстян Артур Гегайрович», водій відповідає: «З Харкова».
Отже, з відеозапису рейдової перевірки від 05.08.2025 вбачається, що водій транспортного засобу не висловлював заперечень щодо визначення ТОВ «Крокус-Агро Груп» автомобільним перевізником.
Суд також враховує доводи позивача та надані ним докази у вигляді штатних розписів, якими, на думку позивача, підтверджується відсутність трудових відносин із водієм ОСОБА_1 .
Разом з тим, суд зазначає, що подані штатні розписи самі по собі не є належним та достатнім доказом відсутності правовідносин між позивачем та зазначеним водієм. Відсутність особи у штатному розписі підприємства не виключає можливості виконання нею робіт або надання послуг на підставі цивільно-правового договору, зокрема договору перевезення, договору підряду чи іншої цивільно-правової угоди.
Крім того, законодавство не ставить здійснення вантажних автомобільних перевезень у залежність виключно від наявності водія у штаті підприємства-перевізника. Водій може залучатися до виконання відповідних робіт на підставі цивільно-правових відносин, а тому факт відсутності водія у штатному розписі не свідчить про відсутність співпраці між ним та позивачем у межах здійснення спірного перевезення.
За таких обставин суд дійшов висновку, що надані позивачем штатні розписи не спростовують встановлених у справі обставин щодо участі ТОВ «Крокус-Агро Груп» у перевезенні вантажу 05.08.2025 та не підтверджують доводів позивача про відсутність правових відносин із водієм ОСОБА_1 .
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Беручи до уваги наведене у сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень довів правомірність своїх дій при проведенні рейдової перевірки та прийнятті оскаржуваних постанов.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 257-258, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Крокус-Агро Груп» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови – залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ольга ГОРШКОВА