ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 листопада 2025 року
м. Київ
 
справа № 753/2606/24
провадження № 61-15594св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого -	Луспеника Д. Д.,	 	
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,	Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,	
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачка - ОСОБА_2 , від імені якої діє законний представник ОСОБА_3 ,
треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Коткова Ольга Анатоліївна , на додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва
від 19 червня 2024 року у складі судді Лужецької О. Р. та постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Євграфової Є. П., Писаної Т. О., Гаращенка Д. Р.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Позовну заяву обґрунтовано тим, що 21 листопада 2013 року між ним і ТОВ ФК «Укрреставрація» укладено договір про участь у фінансуванні будівництва, за яким після завершення будівництва та введення в експлуатацію будинку йому було передано квартиру АДРЕСА_1 була здійснена в повному обсязі, право власності підтверджується актом прийому-передачі від 29 травня 2014 року.
У грудні 2017 року при зверненні до нотаріуса для державної реєстрації квартири з`ясувалося, що право власності зареєстровано за іншою особою на підставі підроблених документів.
Остаточною постановою Верховного Суду від 24 серпня 2022 року постанову Київського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року скасовано та залишено
в силі рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року
в частині витребування з володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 .
Незважаючи на це, спірна квартира була повторно відчужена на підставі договору купівлі-продажу та договору дарування, укладеного 07 лютого 2023 року між ОСОБА_4 і малолітньою ОСОБА_2 , законним представником якої
є ОСОБА_3 .
Унаслідок цього 04 травня 2023 року позивач отримав відмову в реєстрації права власності на спірну квартиру, оскільки право власності на неї зареєстровано за іншою особою, відмінною від ОСОБА_4 , у зв`язку з відчуженням об`єкта нерухомого майна, на яке заявлено право.
Посилаючись на те, що спірна квартира повторно вибула із володіння позивача поза його волею, позивач просив суд витребувати із незаконного володіння ОСОБА_2 на його користь квартиру 
АДРЕСА_1 .
Короткий зміст рішення суду (щодо суті спору)
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 червня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 лютого
2025 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 . Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 000,00 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що
у ОСОБА_1 виникло право на об`єкт інвестування та він має право на витребування його від іншої особи, а у ОСОБА_4 відсутні правомірні підстави для набуття права власності на спірну квартиру, а тому і відсутнє право на розпорядження нею. Укладаючи договір дарування квартири від 07 лютого
2024 року, ОСОБА_4 не була власником спірного майна. Будь-яких належних доказів на спростування зазначених обставин, зокрема, що спірна квартира була набута ОСОБА_4 , а в подальшому - ОСОБА_2 правомірно, на законних підставах, стороною відповідачки не надано.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про витребування з володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартири 
АДРЕСА_2 , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діяв як законний представник ОСОБА_2 , рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 червня 2024 року залишив без змін.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_2 набула спірну квартиру
у власність безоплатно, а тому позивач має право на витребування своєї квартири від ОСОБА_2 у всіх випадках. За встановлених обставин не потребує дослідження обставина добросовісності набуття права власності на спірну квартиру відповідачкою, а доводи апеляційної скарги із цього приводу
є безпідставними. Апеляційний суд дійшов висновку, що при вирішенні справи судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду (щодо витрат)
Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня
2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду
від 09 жовтня 2024 року, заяву адвоката Коткової О. А. в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі задоволено частково та ухвалено додаткове рішення. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 605,60 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. У задоволенні інших вимог заяви відмовлено.
Адвокат позивача просила суд стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 120 000,00 грн.Водночас, визначаючи час на надання позивачу відповідних послуг та видів правничої допомоги, суд виходив із наявності у адвоката повної вищої юридичної освіти, стажу роботи в галузі права, у зв`язку з чим такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи. Заявлені представником позивача суми за послуги правничої допомоги, які зазначені в описі, акті та додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги, не могли потребувати у фахівця у галузі права значного часу, виходячи з того, що ця справа є типовою та нескладною за своєю суттю, а тому суд першої інстанції, керуючись принципом справедливості та розумності, вважав за потрібне зменшити розмір заявлених сум (до 10 000,00 грн).
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування додаткового рішення в оскаржуваній частині та задоволення апеляційної скарги не встановлені.
Апеляційний суд уточнив, що додаткове рішення оскаржується в частині відмови
у стягненні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в загальній сумі 110 000,00 грн.
У відповідь на доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції за власної ініціативи зменшив суму судових витрат на професійну правничу допомогу
з підстав неспівмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт без відповідного клопотання відповідача, апеляційний суд зазначив, що вони є помилковими й такими, що не ґрунтуються на положеннях частини третьої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), та не ураховують відповідних правових позицій Верховного Суду з наведеного питання.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У листопаді 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник
Коткова О. А. , звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду, скасувати додаткове рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні на користь позивача 110 000,00 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в загальній сумі 110 000,00 грн, а в іншій частині додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2024 року - залишити без змін. Касаційна скарга також містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року.
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень представник заявника зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріальногоі порушення норм процесуального права, вказавши, що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 19 лютого
2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19, від 20 липня 2021 року у справі № 922/2604/20 від 15 червня
2022 року у справі № 910/12876/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, від 01 грудня 2022 року у справі № 910/10404/21, від 11 січня
2023 року у справі № 479/475/21, від 03 листопада 2023 року у справі № 914/2355/21, від 10 січня 2024 року у справі № 760/8817/21, від 11 квітня
2024 року у справі № 545/1103/20, від 31 липня 2024 року у справі № 921/403/22 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України):
щодо можливості зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, виключно на підставі клопотання іншої сторони та відсутності у суду права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу,
з власної ініціативи;
щодо покладення обов`язку доведення неспівмірності витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами;
щодо необхідності дослідження обґрунтованості та співмірності понесених витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням принципу змагальності відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України.
 
У касаційній скарзі заявник вказує на неправильне застосування судами попередніх інстанцій статті 137 ЦПК України та частин третьої-шостої, дев`ятої статті 141 ЦПК України, а також зазначає, що відповідач не скористався своїм правом та не звернувся із клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу ні під час розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення (щодо розподілу судових витрат) в суді першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення у справі, відповідно до частини п`ятої
статті 137 ЦПК України, та відповідно не довів неспівмірності таких витрат. Суди попередніх інстанцій дійшли самосуперечливого висновку про можливість зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав неспівмірності без відповідного клопотання відповідача. Суд першої інстанції, дослідивши вказані документи, не взяв до уваги, що в договорі про надання правничої допомоги між сторонами узгоджено фіксовану суму гонорару незалежно від витраченого часу та обсягу наданих послуг (виконаних робіт).
 
У квітні 2025 року до Верховного Суду через систему «Електронний суд» від ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник Машков К. Є., надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому, посилаючись на необґрунтованість касаційної скарги, відповідач просить відмовити у задоволенні касаційної скарги,
а оскаржувані судові рішення - залишити без змін, оскільки вони є законними.

У відзиві ОСОБА_3 вказує, що позивач у такий спосіб намагається безпідставно збагатитися за його рахунок, оскільки сума у 120 000,00 грн абсолютно надумана, а обсяг наданих адвокатських послуг беззаперечно не є співмірним їх вартості, визначеній актом прийому-здачі виконаних робіт. Відповідач не міг подати відповідного клопотання про зменшення витрат на правову допомогу у зв`язку з тим, що не знав про відповідний судовий процес та
з поважних причин не брав у ньому участь (через перебування за кордоном).
 
У відзиві відповідач просить визнати причини пропуску строку на подання відзиву на касаційну скаргу поважними та поновити його, разом з тим, оскільки відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 надісланий через систему «Електронний суд»
28 квітня 2025 року, тобто у десятиденний строк, установлений ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2024 року, з дня отримання ухвали про відкриття касаційного провадження та копії касаційної скарги представником відповідача
(17 квітня 2025 року, про що свідчить поштова відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення в матеріалах справи), тому клопотання про поновлення пропущеного строку на подання відзиву не підлягає задоволенню, оскільки такий строк, з урахуванням частини третьої статті 124 ЦПК України, не пропущений.
 
У червні 2025 року до Верховного Суду через систему «Електронний суд» від ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Коткова О. А. , надійшла відповідь на відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якій сторона позивача викладає своє непогодження із доводами відзиву на касаційну скаргу, а також просить залишити його без розгляду, оскільки відповідач пропустив строк на його подання та не долучив доказів на підтвердження поважності причини пропуску строку на подання відзиву на касаційну скаргу. Окрім цього, поновлення строку, що встановлений судом, є неможливим.
 
Верховний Суд відмовляє у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Коткова О. А. , про залишення відзиву на касаційну скаргу без розгляду, оскільки такий строк не пропущений, обґрунтування чому наведено вище.
Інші відзиви на касаційну скаргу ОСОБА_1 станом на час розгляду справи Верховним Судом не надходили.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційна скарга  ОСОБА_1 передана на розгляд судді-доповідачу
Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.
 
Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2024 року клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження задоволено, поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження додаткового рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року, відкрито касаційне оскарження у справі (з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України), витребувано матеріали справи № 753/2606/24 із Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2024 року та встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
 
У квітні 2025 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи № 753/2606/24.
 
Ухвалою від 14 листопада 2025 року Верховний Суд призначив справу до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 14 листопада 2025 року справу передано судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Коломієць Г. В., Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д., Черняк Ю. В.
 
Позиція Верховного Суду
 
З огляду на зміст касаційної скарги, оскаржені судові рішення та межі апеляційного перегляду справи, перегляд справи Верховним Судом здійснюється лише в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, понесених
у суді першої інстанції. Щодо суті спору та судового збору за подання заяви про забезпечення позову справа судом касаційної інстанції не переглядається.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                         є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених             у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи                                 з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
29 листопада 2023 року між Адвокатським об`єднанням «Еверліґал» (далі -
АО «Еверліґал») та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої допомоги № 23/11-11, де визначено усі істотні умови.
 
29 листопада 2023 року між АО «Еверліґал» та ОСОБА_1 укладено додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги № 23/11-11, яким визначено вартість послуг.
 
Представник позивача Коткова О. А., яка брала участь у справі, є адвокатом, діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 9502/10 від 18 вересня 2020 року, повноваження підтверджуються ордером на надання правничої (правової) допомоги на підставі договору про надання правничої допомоги від 29 листопада 2023 року № 23/11-11.
 
На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано копію договору про надання правничої допомоги
від 29 листопада 2023 року № 23/11-11, укладеного між АО «Еверліґал» та ОСОБА_1 ; копію додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги від 29 листопада 2023 року № 23/11-11; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Коткової О. А.; копію ордера на надання правничої (правової) допомоги; копію детального опису наданої правничої допомоги до договору про надання правничої допомоги від 29 листопада 2023 року № 23/11-11; копію акта № 1 приймання-передачі наданих послуг від 05 травня 2024 року за додатком № 1 від 29 листопада 2023 року до договору про надання правничої допомоги від 29 листопада 2023 року № 23/11-11, на суму 100 000,00 грн, ПДВ - 20 000,00 грн, разом 120 000,00 грн; платіжна інструкція від 06 грудня 2023 року № 25 про сплату 60 000,00 грн, платіжна інструкція від 29 січня 2024 року № 217, про сплату 60 000 грн.
 
Відповідно до додатку № 1 до договору про надання правничої від 29 листопада 2023 року № 23/11-11 сторони погодили, що розмір винагороди адвокатського об`єднання за надання всіх видів правничої допомоги (включаючи будь-які види правових (юридичних) послуг та робіт), у межах цієї цивільної справи незалежно від обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та кількості часу, витраченого на їх надання (виконання), становить: за попередній аналіз наданих клієнтом документів, підготовку та подання позову, супровід розгляду справи під час провадження в суді першої інстанції - 100 000,00 грн, крім того ПДВ - 
20 000,00 грн, що разом становить 120 000,00 грн.
 
Із розрахунків витрат на правничу допомогу, які наведені в акті № 1 приймання-передачі наданих послуг від 05 травня 2024 року за додатком № 1 до договору, випливає, що адвокатом надано послуги, загальна вартість яких складає 100 000,00 грн, крім того ПДВ - 20 000,00 грн, що разом становить 120 000,00 грн,
а саме: аналіз наданих клієнтом документів, підготовку та подання позову, супровід розгляду справи під час провадження в суді першої інстанції, участь
у судових засіданнях у суді першої інстанції.
Правове регулювання та мотиви, з яких виходить Верховний Суд
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним
і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувані додаткове рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції не відповідають з огляду на таке.
 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити
у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
 
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
 
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
 
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
 
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
 
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
 
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
 
Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
 
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані
з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані
з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
 
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
 
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
 
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
 
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року
у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21), від 10 вересня 2025 року у справі № 761/40406/23 (провадження № 61-3933св25), від 17 жовтня 2025 року у справі № 202/12594/24 (провадження № 61-7864 св25).
 
Указана судова практика є незмінною.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц;
пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня
2021 року у справі № 910/12876/19).
Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які належить застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
 
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору
з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
 
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, у тому числі в рішенні від 28 листопада
2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).
 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини
і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
 
Тобто процесуальним законодавством передбачені такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункти 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19).
 
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується
з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Такий правовий висновок наведений
у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
 
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність;
3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (відповідає висновку у пункті 39 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
 
У справі, що переглядається, у позовній заяві (а. с. 1-16 т. 1) представник позивача вказала про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат - витрат на професійну правничу допомогу адвокатів АО «Еверліґал» у суді першої інстанції у розмірі 120 000,00 грн. 
 
Дарницький районний суд м. Києва постановив рішення від 04 червня 2024 року на користь ОСОБА_1 , задовольнивши його позов (а. с. 214-221 т. 1).
 
У заяві про ухвалення додаткового рішення від 07 червня 2024 року
(а. с. 225-231 т. 1) адвокат Коткова О. А. просила стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 120 000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції.
 
У договорі про надання правничої допомоги від 29 листопада 2023 року № 23/11-11 між АО «Еверліґал» та ФОП ОСОБА_1 (а. с. 243-250 т. 1) сторони погодили, що розмір винагороди об`єднання встановлюється у додатках до договору, які
з моменту підписання сторонами є невід`ємною частиною цього договору
(пункт 3.1 договору). Оплата вартості правничої допомоги, передбаченої цим договором, є беззаперечним доказом її належного надання об`єднанням та прийняття клієнтом (пункт 3.5 договору).
 
У додатку № 1 від 29 листопада 2023 року до вказаного договору (а. с. 4-5 т. 2) сторони, посилаючись на пункт 3.1 договору, визначили, що розмір винагороди об`єднання за надання всіх видів правничої допомоги (включаючи будь-які види правових (юридичних) послуг та робіт) у межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 про витребування його майна із чужого незаконного володіння, незалежно від обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та кількості часу, витраченого особами, зазначеними у пункті 2.1 договору, на їх надання (виконання), становить: за попередній аналіз наданих клієнтом документів, підготовку та подання позову, супровід розгляду справи під час провадження
в суді першої інстанції - 100 000,00 грн, крім того ПДВ - 20 000,00 грн, разом - 120 000,00 грн (пункт 1 додатку).
 
Платіжні інструкції від 06 грудня 2023 року № 25 (а. с. 242 т. 1) та від 29 січня
2024 року № 217 (а. с. 236 т. 1) свідчать про сплату АО «Еверліґал»
ФОП  ОСОБА_1 120 000,00 грн.
 
Згідно з актом від 05 травня 2024 року № 1 між АО «Еверліґал» та
ФОП  ОСОБА_1 (а. с. 240-241 т. 1) до договору про надання правничої допомоги від 29 листопада 2023 року № 23/11-11 об`єднання надало/виконало,
а клієнт прийняв такі послуги під час розгляду справи в суді першої інстанції згідно з визначеною підсудністю, що включає, зокрема, але не виключно: аналіз наданих клієнтом документів; підготовку та подання позову; супровід розгляду справи під час провадження у суді першої інстанції; участь у судових засіданнях у суді першої інстанції; вчинення інших дій, необхідних для надання клієнту правової допомоги,
у межах повноважень, визначених пунктом 1.3 договору. Загальна вартість юридичних послуг/правової допомоги становить 100 000,00 грн, крім того ПДВ - 20 000,00 грн, разом - 120 000,00 грн.
 
Детальний опис наданої правничої допомоги (виконаних робіт, наданих послуг) до договору про надання правничої допомоги від 29 листопада 2023 року № 23/11-11 (а. с. 237-239 т. 1) за період 01 грудня 2023 року - 04 червня 2024 року містить
30 пунктів із орієнтовним часом на її надання (по пунктах, у підсумку 79,41 год).
 
Ні суд першої інстанції, ні суд апеляційної інстанції не аналізували зміст наданих
АО «Еверліґал» послуг позивачу згідно з додатком № 1 до договору про надання правничої допомоги від 29 листопада 2023 року № 23/11-11, актом від 05 травня 2024 року № 1 до цього договору та детального опису наданої правничої допомоги (виконаних робіт, наданих послуг) до цього договору на предмет їх відповідності видам правничої допомоги згідно із Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» або безпосереднього відношення до справи № 753/2606/24 (пункт 1 частини третьої статті 141 ЦПК України).
 
Також потребує уточнення, чи охоплює предмет договору про надання правничої допомоги від 29 листопада 2023 року № 23/11-11 не тільки підприємницьку діяльність ОСОБА_1 , оскільки договір укладений із ним як з фізичною особою - підприємцем та не містить посилання на справу № 753/2606/24. Так само додаток № 1, акт приймання-передачі наданих послуг до цього договору підписані клієнтом ФОП  ОСОБА_1 , оплата АО «Еверліґал» надійшла від
ФОП  ОСОБА_1 .
 
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 та
у пункті 135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
 
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи, надані стороною позивача, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному позивачем розмірі 120 000,00 грн, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Суд вважав, що понесені витрати
є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, які не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
 
Ураховуючи складність справи та виконану адвокатом роботу, які підтверджені належними доказами, принцип справедливості, співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи із конкретних обставин справи, суд зменшив їх розмір та стягнув із ОСОБА_3 на користь позивача 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
 
Разом з тим обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
 
Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) міститься висновок, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.
 
Аналогічний висновок (обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами) наведений
у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року
у справі № 755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 09 квітня 2019 року
у справі № 826/2689/15, від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.
 
Наведене узгоджується з твердженням заявника про те, що суд не може на власний розсуд зменшити судові витрати без клопотання іншої сторони.
 
ОСОБА_3 не скористався своїм правом надання клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції, що ним не заперечується. У відзиві на касаційну скаргу законний представник відповідачки пояснює це тим, що не був обізнаний про слухання справи № 753/2606/24 у суді, відповідної кореспонденції від суду не отримував.
 
Суд першої інстанції у мотивувальній частині додаткового рішення зазначив, що «відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки не відомі». Суд апеляційної інстанції у мотивувальній частині постанови вказав, що «правом подачі відзиву учасники справи не скористались. В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Коткова О. А. підтримала подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній. Інші учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належно. Від адвоката Машкова К. Є., в інтересах ОСОБА_3 , надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтоване вступом адвоката у справу
й необхідністю ознайомлення з матеріалами справи, в задоволенні якого колегією суддів, з урахуванням думки представника позивача, яка заперечувала про відкладення розгляду справи, відмовлено оскільки не встановлено поважних причин неприбуття представника у судове засідання».
 
Колегія суддів ураховує, що вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 червня 2024 року, Київський апеляційний суд ухвалою від 27 листопада 2024 року
(а. с. 131-133 т. 2) поновив скаржнику строк на апеляційне оскарження, відкрив апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, посилаючись на те, що матеріали справи не містять доказів повідомлення ОСОБА_3 про розгляд справи та/або вручення йому тексту оскаржуваного рішення раніше 25 жовтня 2024 року.
Зважаючи на значну суму коштів витрат на професійну правничу допомогу (120 000,00 грн), що підлягають стягненню з ОСОБА_3 , відсутність належного повідомлення сторони відповідачки про пред`явлення позову, наявність рішення про задоволення позову на користь позивача чи заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат має значення для правильного вирішення цього спору та підлягає перевірці.
 
Колегія суддів Верховного Суду також зауважує, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях
статті 627 Цивільного кодексу України, принципу «pacta sunt servanda» та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
 
Оскільки матеріали справи не містять клопотання ОСОБА_3 про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката позивача, які підлягають розподілу між сторонами, то підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат були відсутні.
 
Посилання апеляційного суду на постанову Великої Палати Верховного Суду
від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 у відповідній частині
є необґрунтованим, оскільки наведене судове рішення приймалось за встановлених інших обставин судом касаційної інстанції щодо надання правової допомоги учасникам у зазначеній справі.
 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц).
 
Згідно зі статтею 400 ЦПК України касаційний суд не має процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які суди не дослідили, а отже, не може вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.
 
Оскільки суд не може на власний розсуд зменшити судові витрати без клопотання іншої сторони; суди не надали оцінку змісту наданих послуг згідно з договором про надання правничої допомоги від 29 листопада 2023 року № 23/11-11, не з`ясували, належним чином питання отримання стороною відповідачки заяви позивача про ухвалення додаткового рішення у справі, чи охоплює предмет договору про надання правничої допомоги від 29 листопада 2023 року № 23/11-11 не тільки підприємницьку діяльність ОСОБА_1 , тому оскаржувані судові рішення не можуть вважатися законними та обґрунтованими.
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
 
Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд (згідно
з пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України).
 
Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених
у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.
 
Колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про скасування оскаржуваних додаткового рішення суду першої інстанції (в оскаржуваній частині) та постанови апеляційного суду та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу         в установлені законом розумні строки з додержанням норм матеріального                             і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне
і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.
 
Щодо розподілу судових витрат
 
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Тому розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат (див. висновок у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц, провадження № 61-39028св18).
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Коткова Ольга Анатоліївна, задовольнити частково.
 
Додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2024 року (в оскаржуваній частині) та постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,                 є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	Д. Д. Луспеник      	
Судді:	І. Ю. Гулейков      	
 	Г. В. Коломієць      	
 	Р. А. Лідовець      	
 	Ю. В. Черняк