ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2026	м. Дніпро	Справа № 904/4056/25	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Загинайко Т.В. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу
за позовом Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (49081, м. Дніпро, просп. Слобожанський, буд. 29, оф. 504; ідентифікаційний код 32688148) 
до Фізичної особи-підприємця Павлова Сергія Олександровича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 
про стягнення 54 227 грн. 19 коп. 

Без повідомлення (виклику) представників сторін.

ПРОЦЕДУРА:

Позивач - Комунальне підприємство "Теплоенерго" Дніпровської міської ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (вх.№3858/25 від 24.07.2025) до Фізичної особи-підприємця Павлова Сергія Олександровича про стягнення 54 227 грн. 19 коп., що складає 47 977 грн. 04 коп. - основного боргу за теплову енергію, спожиту за договором від 08.10.2021 №070046 про надання послуги з постачання теплової енергії, 1 121 грн. 76 коп. - 3% річних, 4 474 грн. 33 коп. - інфляційних нарахувань та 654 грн. 06 коп. - пені. 
Позовну заяву було подано без додержання вимог, встановлених статтями 164, 172 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2025 про залишення позовної заяви без руху позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків - 7 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Позивачем подано заяву (вх.№33812/25 від 04.08.2025) про усунення недоліків, відповідно до якої позивачем було виправлено недоліки позовної заяви та виконано вимоги суду, зазначені в ухвалі суду від 29.07.2025.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, слід зазначити таке.
Пунктом 5 частини 4 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо фізичної особи - підприємця, зокрема, про місцезнаходження (адреса місця проживання, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою - підприємцем).
На підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є 49000, м. Дніпро, вул. Павлова, буд. 15, кв. 31, на яку і була направлена кореспонденція господарського суду відповідачу (а.с. 65).
Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Згідно з частиною 6 статті 242 цього Кодексу днем вручення судового рішення є, окрім іншого, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Слід відзначити, що поштове відправлення на адресу відповідача, в якому містилася ухвала суду від 11.08.2025, було повернуто за зворотною адресою Акціонерним товариством "Укрпошта" з довідкою форми 20 "Адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 80-84).
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).
При цьому, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.
Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її офіційним місцезнаходженням, визначеним у відповідному державному реєстрі) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.
Крім того, частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.
Також судом враховані положення Правил надання послуг поштового зв`язку, визначені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (надалі - Правила).
Так, порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам узгоджується оператором поштового зв`язку разом з юридичною особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил (пункт 94 Правил).
Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на юридичну особу (фізичну особу-підприємця).
У разі, якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.
Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №923/1432/15.
Також, суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.
З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Враховуючи викладене, неперебування відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, ненадання відзиву, не є перешкодою розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.03.2018 у справі № 911/1163/17 та від 10.05.2018 у справі № 923/441/17.
За таких обставин можна дійти висновку, що невручення ухвали суду відбулось через недотримання відповідачем вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю офіційною (юридичною) адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження.
Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Так, ухвалою суду від 11.08.2025, з урахуванням вимог частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України №958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачем відзиву на позовну заяву або клопотання до суду поштовим зв`язком.
Однак, станом на 12.01.2026 строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг, закінчився.
Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.
Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).
Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.
Отже, суд вважає, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання як відзиву на позову заяву так і доказів погашення спірної заборгованості, у разі їх наявності, чого відповідачем зроблено не було, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем суду також не повідомлено.
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
Справа розглядається відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод протягом розумного строку з урахуванням введення в Україні воєнного стану. 

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ

Як вбачається, між позивачем - Комунальним підприємством "Теплоенерго" Дніпровської міської ради, як виконавцем, та відповідачем - Фізичною особою-підприємцем Павловим Сергієм Олександровичем, як споживачем, було укладено договір від 08.10.2021 №070046 про надання послуги з постачання теплової енергії (надалі - Договір) (а.с. 71-75).
Відповідно до пункту 1 Договору виконавець зобов`язується надавати споживачеві послугу з постачання теплової енергії для потреб опалення відповідної якості та відповідно до теплового навантаження, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, визначених цим договором. 
Місце надання послуги з постачання теплової енергії: м. Дніпро, вул. Курчатова, 4, нежитлові приміщення поз.38-42,44,45 (пункт 3 Договору). 
Опалювальна площа (об`єм) об`єкту, теплове навантаження на об`єкт теплоспоживання зазначені в додатку №2 до договору (пункт 4 Договору).
Пунктом 5 Договору визначено, що об`єкт теплоспоживання обладнано вузлом (вузлами) комерційного обліку теплової енергії. Місце встановлення вузла (вузлів) обліку: на житловий будинок по вул. Курчатова, 4. 
Відповідно до пункту 12 Договору облік послуги постачання теплової енергії здійснюється за показниками вузлів комерційного обліку. Одиницею виміру обсягу спожитої послуги є гігакалорія (Гкал). Для переведення одиниць застосовуються: 1ГДж = 0,23885 Гкал, 1МВт = 0,8598 Гкал. Розподіл обсягу теплової енергії, спожитої у будинку, згідно з вимогами Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" здійснює виконавець. 
Пунктом 21 Договору визначено, що споживач вносить плату виконавцю, яка складається з плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого тарифу на постачання обсягу спожитої послуги. Плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за договором про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку для відшкодування витрат виконавця, пов`язаних з укладанням договору про надання комунальних послуг та здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, а у випадках, визначених Законом України "Про житлово-комунальні послуги", також і витрати на обслуговування приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у об`єктів теплоспоживання багатоквартирного будинку. 
Відповідно до пункту 23 Договору тривалість розрахункового періоду - це період часу, за який визначається обсяг (кількість) спожитої теплової енергії та здійснюється розрахунок між виконавцем та споживачем. Розрахунковим періодом для об`єктів теплопостачання, які обладнані приладами обліку є період між датами попередньої та фактичної фіксації наданої звітності, для об`єктів без приладу обліку - календарний місяць. Назва розрахункового періоду співпадає з назвою календарного місяця, на який припадає останній день розрахункового періоду. 
Пунктом 24 Договору визначено, що виконавець формує та не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, надає рахунок на оплату послуги та акт прийому-передачі в 2-х примірниках по формі додатку №4 до договору, на паперовому носії за адресою виконавця послуг (в окремих випадках надає за допомогою поштового чи електронного зв`язку). Рахунок на оплату спожитої послуги та акт прийому-передачі надається не пізніші ніж за 10 до граничного строку внесення оплати за спожиту послугу. Отриманий акт прийому-передачі споживач або представник споживача повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу виконавця протягом 10 днів з дати отримання. Датою отримання акту вважається: 1) при отриманні за адресою виконавця - дата вручення представнику споживача; 2) при направленні рекомендованим листом - дата, зазначена у відбитку поштового штемпеля на документі, що зроблений поштовим відділенням та підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документів: по місту - 3 дні, по області - 5 днів, по Україні - 7 днів. При поверненні підприємством поштового зв`язку рекомендованого листа з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення, тощо, вважається, що споживач повідомлений про направлені документи; 3) при направлені електронною поштою - дата, зафіксована при відправленні листа з електронної пошти виконавця. У разі неотримання виконавцем підписаного акту прийому-передачі або обґрунтованих заперечень його не підписання у вищенаведені терміни, він вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений у ньому розрахунковий період. 
Відповідно до пункту 25 Договору споживач здійснює сплату за цим договором щомісяця після одержання акту прийому-передачі та рахунку від виконавця впродовж 5 банківських днів, але не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. 
Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом року. Умови цього договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його підписання (частина 3 статті 631 ЦК України та стаття 180 ГК України) (пункт 40 Договору). 
Пунктом 41 Договору визначено, що якщо за один місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні при припинення, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. 
Припинення цього договору не звільняє сторони від обов`язку виконання зобов`язань, які залишилися невиконаними (пункт 42 Договору). 
Також сторонами було підписано додатки до Договору, а саме: 
- температурний графік теплової мережі (додаток №1); 
- плановий розрахунок теплового навантаження (додаток №2);
- межа експлуатаційної відповідальності (додаток №3);
- зразок акту прийому-передачі послуги (додаток №4).
Як вбачається, споживач звернувся до виконавця з заявою якою просив надсилати рахунки за використану теплову енергію на електронну адресу: sergey.pavlov56@icloud.com (а.с. 40).
В матеріалах справи наявні розпорядження Дніпровського міського голови про початок та закінчення опалювальних періодів, а саме: 
- від 08.11.2023 № 13-8/11-р "Про початок опалювального сезону 2023 - 2024 рр. у м. Дніпрі" (а.с.50);
- від 25.03.2024 № 1-25/3-р "Про закінчення опалювального сезону 2023-2024 рр. у м. Дніпрі" (а.с. 50 на звороті);
- від 18.10.2024 № 1-18/10-р "Про початок опалювального сезону 2024 - 2025 рр. у м. Дніпрі" (а.с.51);
- від 27.03.2025 № 1-25/3-р "Про закінчення опалювального сезону 2024-2025 рр. у м. Дніпрі" (а.с. 51 на звороті);
Позивач зазначає, що відповідач, не виконував покладені Договором обов`язки, рахунки та акти здачі - приймання теплової енергії своєчасно не отримував та оплату за надані йому послуги не проводив, у зв`язку із чим виникла заборгованість за період з листопада 2023 року травень 2025 року.
На підтвердження вказаного позивачем надано копії підписаних позивачем в односторонньому порядку актів прийому передачі послуги на загальну суму 51 080 грн. 98 коп. (а.с. 34-39), а саме:
- від 30.11.2023 №070046 (за листопад 2023) на суму 3 103 грн. 94 коп.;
- від 31.12.2023 №070046 (за грудень 2023) на суму 5 764 грн. 06 коп.;
- від 31.01.2024 №070046 (за січень 2024) на суму 5 616 грн. 51 коп.;
- від 29.02.2024 №070046 (за лютий 2024) на суму 4 414 грн. 13 коп.;
- від 31.03.2024 №070046 (за березень 2024) на суму 3 781 грн. 64 коп.;
- від 30.11.2024 №070046 (за листопад 2024) на суму 4 555 грн. 46 коп.;
- від 31.12.2024 №070046 (за грудень 2024) на суму 6 080 грн. 50 коп.;
- від 31.01.2025 №070046 (за січень 2025) на суму 5 862 грн. 23 коп.;
- від 28.02.2025 №070046 (за лютий 2025) на суму 7 549 грн. 08 коп.;
- від 31.03.2025 №070046 (за березень 2025) на суму 4 298 грн. 59 коп.;
- від 30.04.2025 №070046 (за квітень 2025) на суму 27 грн. 42 коп.;
- від 31.05.2025 №070046 (за травень 2025) на суму 27 грн. 42 коп. 
Також в матеріалах справи містяться копії сформованих позивачем рахунків за період з 30.11.2023 по 31.05.2025 включно на загальну суму 51 080 грн. 98 коп. (а.с. 28-33), а саме:
- від 30.11.2023 №070046 (за листопад 2023) на суму 3 103 грн. 94 коп.;
- від 31.12.2023 №070046 (за грудень 2023) на суму 5 764 грн. 06 коп.;
- від 31.01.2024 №070046 (за січень 2024) на суму 5 616 грн. 51 коп.;
- від 29.02.2024 №070046 (за лютий 2024) на суму 4 414 грн. 13 коп.;
- від 31.03.2024 №070046 (за березень 2024) на суму 3 781 грн. 64 коп.;
- від 30.11.2024 №070046 (за листопад 2024) на суму 4 555 грн. 46 коп.;
- від 31.12.2024 №070046 (за грудень 2024) на суму 6 080 грн. 50 коп.;
- від 31.01.2025 №070046 (за січень 2025) на суму 5 862 грн. 23 коп.;
- від 28.02.2025 №070046 (за лютий 2025) на суму 7 549 грн. 08 коп.;
- від 31.03.2025 №070046 (за березень 2025) на суму 4 298 грн. 59 коп.;
- від 30.04.2025 №070046 (за квітень 2025) на суму 27 грн. 42 коп.;
- від 31.05.2025 №070046 (за травень 2025) на суму 27 грн. 42 коп. 
Позивач зазначає, що відповідачем 11.12.2023 лише частково проведено оплату за надану за Договором послугу у розмірі 1 103 грн. 94 коп., на підтвердження вказаного позивачем надано копію виписки про рух коштів (а.с. 47 на звороті), внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем складає 47 977 грн. 04 коп. (51 080,98 - 1 103,94).
Позивач також зазначає, що надсилав на зазначену в договорі електронну адресу відповідача та особисто вручав відповідачеві рахунки на оплату та акти прийому передачі, а саме:
- рахунок та акт прийому-передачі теплової енергії № 070046 від 30.11.2023 - 07.12.2023;
- рахунок та акт прийому-передачі теплової енергії № 070046 від 31.12.2023 - 08.01.2024;
- рахунок та акт прийому-передачі теплової енергії № 070046 від 31.01.2024 - 08.02.2024;
- рахунок та акт прийому-передачі теплової енергії № 070046 від 29.02.2024 - 06.03.2024;
- рахунок та акт прийому-передачі теплової енергії № 070046 від 31.03.2024 - 08.04.2024.
- рахунок та акт прийому-передачі теплової енергії № 070046 від 30.11.2024 - 11.12.2024;
- рахунок та акт прийому-передачі теплової енергії № 070046 від 31.12.2023 - 09.01.2025;
- рахунок та акт прийому-передачі теплової енергії № 070046 від 31.01.2025 - 13.02.2025;
- рахунок та акт прийому-передачі теплової енергії № 070046 від 28.02.2025 - 11.03.2025;
- рахунок та акт прийому-передачі теплової енергії № 070046 від 31.03.2025 - 14.04.2025;
- рахунок та акт прийому-передачі теплової енергії № 070046 від 30.04.2025 - 08.05.2025
- рахунок та акт прийому-передачі теплової енергії № 070046 від 31.05.2025 - 09.06.2025.
На підтвердження вказаного позивачем надано копію реєстру вручення рахунків КП "Теплоенерго" (а.с. 45), з якого вбачається, що рахунок за листопад вручено відповідачу - 07.12.2023, рахунок за грудень 2023 - 08.01.2024, рахунок за січень 2024 - 08.02.2024, рахунок за лютий 2024 - 06.03.2024, за березень 2024 - 08.04.2024, а також довідку щодо надсилання рахунків та актів на електронну адресу відповідача (а.с. 40 на звороті - 41).
Позивач з посиланням на пункт 25 Договору зазначає, що відповідач повинен був здійснити оплату щомісяця після одержання акту прийому-передачі та рахунку від позивача продовж 5-ти банківських днів, у зв`язку з нездійсненням оплати, в подальшому позивачем вживались додаткові заходи із повідомлення відповідача про наявну в нього заборгованість та пропонувалось таку заборгованість сплатити.
Так, позивачем на адресу відповідача 01.07.2025 було скеровано досудову вимогу щодо оплати заборгованості у розмірі 47 977 грн. 04 коп. з актом звіряння взаєморозрахунків (а.с.44 на звороті - 47).
Відповіді на вказану досудову вимогу матеріали справи не містять.
Позивач зазначає, що виконав свої зобов`язання за Договором, проте оплата за надану послугу з поставки теплової енергії відповідачем в повному обсязі не проведена, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем існує заборгованість у розмірі 47 977 грн. 04 коп., яка включає в себе послугу з постачання теплової енергії та абонентське обслуговування) за загальний період з листопада 2023 по травень 2025, що і стало причиною виникнення спору та звернення позивача з позовом до суду. 

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 714 Цивільного кодексу України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. 
Відповідно до статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. 
Згідно зі статтею 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Комунальне підприємство "Теплоенерго" Дніпровської міської ради є теплопостачальною організацією у розумінні Закону України "Про теплопостачання" як суб`єкт господарської діяльності, який має у користуванні теплогенеруюче обладнання та постачає споживачам теплову енергію.
Таким чином, виконавцем послуги з постачання теплової енергії для будинку №4 за адресою: м. Дніпро, вул. 128 Бригади Тероборони (колишнє найменування - вул. Курчатова) є позивач - Комунальне підприємство теплових мереж "Теплоенерго".
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (інформаційна довідка від 04.07.2025) (а.с. 26 на звороті) нежитлові приміщення за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро (колишнє найменування - м. Дніпропетровськ), вул. Курчатова, буд. 4; технічний опис майна: в житловому будинку А-5 нежитлові приміщення на І поверсі поз.38-42,44,45 - загальною площею 87,3 кв.м., а-ганок; у загальному користування знаходяться: приміщення IV, V, VI, XXXXI, XXXXII, XXXXIII загальною площею 74,3 кв.м. належать на праві приватної власності Фізичній особі-підприємцю Павлову Сергію Олександровичу. Підстава виникнення права власності - договір дарування, ВАС №889746, реєстр 296, 06.02.2003, виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П.
Згідно з Законом України "Про теплопостачання" та Правил надання послуги з постачання теплової енергії, підприємство обліковує постачання теплової енергії засобами комерційного обліку, або розрахунковим способом (пропорційно).
Правилами надання послуги з постачання теплової енергії передбачено, що розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до "Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг" № 315 від 22.11.2018 (пункт 24 Правил).
Згідно з приписами Правил надання послуги з постачання теплової енергії одиницею вимірювання обсягу (кількості) спожитої споживачем теплової енергії є гігакалорія (Гкал). Для переведення одиниць вимірювання теплової енергії приладами обліку застосовуються коефіцієнти 1 Гкал = 1162,2 кВт*г, 1 кВт*г = 0,000859 Гкал, 1 Гкал = 4,1868 ГДж, 1 ГДж = 0,2388 Гкал (пункт 18 Правил).
Комерційний облік послуги здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку, що забезпечує (забезпечують) загальний облік споживання послуги у будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки (пункт 19 Правил).
Позивач зазначає, що в будинку №4 по вул. 128 Бригади Тероборони (колишнє найменування - вул. Курчатова) в м. Дніпрі встановлено прилад обліку теплової енергії та зазначає, що розрахунок проводився у співвідношенні опалювальної площі між споживачами житлових та нежитлових приміщень (довідка від 02.07.2025 №624) (а.с. 48).
Крім вказаної довідки, на підтвердження надання послуги з теплопостачання позивачем надано також довідку з розрахунком, який виконано відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів, спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 28.12.2018 №315 (а.с. 49), а також інформацію про використання теплової енергії будинком за адресою: вул. 128-ї Бригади Тероборони, буд. 4 згідно з архівом приладу обліку за період листопада 2023 по квітень 2025 (а.с. 49 на звороті). 
Постачання теплової енергії - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.
За приписами статей 3, 4 Закону України "Про теплопостачання" відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Проектування, будівництво, реконструкція, ремонт, експлуатація об`єктів теплопостачання, виробництво, постачання теплової енергії регламентуються нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами відносин у сфері теплопостачання.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги".
Так, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (частина 1 статті 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
Відповідно до норм статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги; споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач.
До повноважень Кабінету Міністрів України належить, зокрема, затвердження порядків формування тарифів на комунальні послуги, що встановлюються органами місцевого самоврядування (пункт 4 частини першої статті 4 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".
У статті 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" зазначено, що комунальні послуги це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Статтею 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.
Відповідно до частини другої ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавцем комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація.
Індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (частина 2 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина 1 статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
Надання комунальних послуг та надання послуги з управління багатоквартирним будинком здійснюються безперервно, крім часу перерв на міжопалювальний період для мереж (систем) опалення (теплопостачання) виходячи з кліматичних умов згідно з нормативно-правовими актами (частина 1 статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
Виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. 
Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.
Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом (частини 2, 5, 7 статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
Аналіз даного Закону дає підстави для висновку, що він є нормативним актом спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 затверджено "Правила надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії".
Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором (пункту 37 Правил).
Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб (пункт 39 Правил). 
За приписами статті 19 Закону України "Про теплопостачання" теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Тобто, Закон не передбачає безоплатного споживання теплової енергії та зобов`язує споживачів здійснювати оплату за фактично отриману теплову енергію. 
Як вбачається, надані позивачем акти передачі-прийняття теплової енергії підписані лише з боку позивача і не підписані зі сторони відповідача. 
Водночас, суд визнає такі акти належними доказами надання позивачем у спірний період послуги відповідачу з постачання теплової енергії та абонентського обслуговування, оскільки неналежне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами, зокрема непідписання замовником актів приймання робіт/послуг без надання у визначені договором та/або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про їх безумовну невідповідність змісту господарської операції (наданим послугам або виконаним роботам). Правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи. 
Аналогічні висновки викладені об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 02.06.2023 у справі №914/2355/21 та Верховним Судом у постанові від 05.10.2023 у справі №911/1981/20. 
У постанові від 22.08.2023 у cправі №910/14570/21 Верховний Суд також зазначив, що факт здійснення господарської операції може підтверджуватися не лише первинними документами, а й іншими доказами в їх сукупності, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (надання послуг). 
Таким чином, передання і прийняття товарів (робіт, послуг) на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального надання товарів (робіт, послуг) за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття товарів (робіт, послуг) у строк, визначений договором. 
За загальним правилом, при вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів стосовно продажу товару, надання послуг/виконання робіт, як зі сторони покупця (замовника), так і продавця (виконавця), суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами діям на його виконання у їх сукупності з огляду саме на умови кожного договору (договорів) у конкретній справі, проте передбачена відповідним договором умова щодо оплати за надані товари (послуги, роботи) з прив`язкою до підписання відповідних актів приймання не може бути єдиною підставою, яка звільняє покупця (замовника) від обов`язку здійснити таку оплату, адже основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то продаж товару (надання послуг чи виконання робіт), є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою.
Як зазначено вище, факт поставки теплової енергії у спірний період підтверджується довідкою щодо обсягів споживання теплової енергії житловою будівлею за адресою вул. 128-і Бригади Тероборони, 4 згідно з показниками встановленого приладу обліку теплової енергії, довідкою з розрахунком, який виконано відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 28.12.2018 №315, а також інформацією про використання теплової енергії будинком за адресою: вул. 128-ї Бригади Тероборони, буд. 4 згідно з архівом приладу обліку за період листопада 2023 по квітень 2025.
Враховуючи викладене, а також умови Договору (пункт 25) строк оплати наданої послуги з постачання теплової енергії та абонентського обслуговування є таким, що настав, а саме:
- за актом від 30.11.2023 №070046 (за листопад 2023) - 25.12.2023;
- за актом від 31.12.2023 №070046 (за грудень 2023) - 25.01.2024;
- за актом від 31.01.2024 №070046 (за січень 2024) - 25.02.2024;
- за актом від 29.02.2024 №070046 (за лютий 2024) - 25.03.2024;
- за актом від 31.03.2024 №070046 (за березень 2024) - 25.04.2024;
- за актом від 30.11.2024 №070046 (за листопад 2024) - 25.12.2024;
- за актом від 31.12.2024 №070046 (за грудень 2024) - 25.01.2025;
- за актом від 31.01.2025 №070046 (за січень 2025) - 25.02.2025;
- за актом від 28.02.2025 №070046 (за лютий 2025) - 25.03.2025;
- за актом від 31.03.2025 №070046 (за березень 2025) - 25.04.2025;
- за актом від 30.04.2025 №070046 (за квітень 2025) - 25.05.2025;
- за актом від 31.05.2025 №070046 (за травень 2025) - 25.06.2025.
Як зазначає позивач та підтверджується матеріалами справи, відповідачем 11.12.2023 лише частково проведено оплату за надану за Договором послугу у розмірі 1 103 грн. 94 коп., внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем складає 47 977 грн. 04 коп. (51 080,98 - 1 103,94), вказане відповідачем не спростовано. 
На час розгляду справи доказів оплати заборгованості відповідачем не надано, матеріали справи не містять. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. 
За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором за надану послугу з постачання теплової енергії та абонентське обслуговування у загальному розмірі 47 977 грн. 04 коп. є обґрунтованими та такими. що підлягають задоволенню в повному обсязі. 

Щодо нарахування пені 
Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України). 
Згідно із частинами 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно; якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частини 1, 2 статті 550 Цивільного кодексу України).
Відповідно до пункту 34 Договору у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі не більше 0,01% суми боргу за кожен день. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступним за останнім днем граничного строку внесення плати за послугу.
Як вбачається, позивачем за порушення відповідачем строку оплати за надану послугу з постачання теплової енергії нараховано пеню (0,01%) у розмірі 654 грн. 06 коп. за загальний період з 14.01.2024 по 04.07.2025 включно. 
Судом встановлено, що позивачем невірно визначено перший день прострочення, оскільки з умов пункту 25 Договору вбачається, що граничним строком внесення сплати за послугу є 25 число місяця, наступного за звітним. 
Отже, строк оплати є таким, що настав:
- за актом від 30.11.2023 №070046 (за листопад 2023) - 25.12.2023; перший день прострочення - 26.12.2023;
- за актом від 31.12.2023 №070046 (за грудень 2023) - 25.01.2024; перший день прострочення - 26.01.2024;
- за актом від 31.01.2024 №070046 (за січень 2024) - 25.02.2024; перший день прострочення - 26.02.2024;
- за актом від 29.02.2024 №070046 (за лютий 2024) - 25.03.2024; перший день прострочення - 26.03.2024;
- за актом від 31.03.2024 №070046 (за березень 2024) - 25.04.2024; перший день прострочення - 26.04.2024;
- за актом від 30.11.2024 №070046 (за листопад 2024) - 25.12.2024; перший день прострочення - 26.12.2024;
- за актом від 31.12.2024 №070046 (за грудень 2024) - 25.01.2025; перший день прострочення - 26.01.2025;
- за актом від 31.01.2025 №070046 (за січень 2025) - 25.02.2025; перший день прострочення - 26.02.2025;
- за актом від 28.02.2025 №070046 (за лютий 2025) - 25.03.2025; перший день прострочення - 26.03.2025;
- за актом від 31.03.2025 №070046 (за березень 2025) - 25.04.2025; перший день прострочення - 26.04.2025;
- за актом від 30.04.2025 №070046 (за квітень 2025) - 25.05.2025; перший день прострочення - 26.05.2025;
- за актом від 31.05.2025 №070046 (за травень 2025) - 25.06.2025; перший день прострочення - 26.06.2025. 
Після перевірки розрахунку судом стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня у розмірі 605 грн. 36 коп. за загальний період з 26.01.2024 по 04.07.2025 включно. 

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних нарахувань
Згідно з частинами 1, 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як вбачається, позивачем нараховано 3% річних у зв`язку із простроченням відповідачем оплати за спожиту теплову енергію за загальний період з14.01.2024 по 04.07.2025 включно у розмірі 1 121 грн. 76 коп.
Як зазначалося вище, судом встановлено, що позивачем невірно визначено перший день прострочення, оскільки з умов пункту 25 Договору вбачається, що граничним строком внесення оплати за послугу є 25 число місяця, наступного за звітним. 
Тому строк оплати є таким, що настав:
- за актом від 30.11.2023 №070046 (за листопад 2023) - 25.12.2023; перший день прострочення - 26.12.2023;
- за актом від 31.12.2023 №070046 (за грудень 2023) - 25.01.2024; перший день прострочення - 26.01.2024;
- за актом від 31.01.2024 №070046 (за січень 2024) - 25.02.2024; перший день прострочення - 26.02.2024;
- за актом від 29.02.2024 №070046 (за лютий 2024) - 25.03.2024; перший день прострочення - 26.03.2024;
- за актом від 31.03.2024 №070046 (за березень 2024) - 25.04.2024; перший день прострочення - 26.04.2024;
- за актом від 30.11.2024 №070046 (за листопад 2024) - 25.12.2024; перший день прострочення - 26.12.2024;
- за актом від 31.12.2024 №070046 (за грудень 2024) - 25.01.2025; перший день прострочення - 26.01.2025;
- за актом від 31.01.2025 №070046 (за січень 2025) - 25.02.2025; перший день прострочення - 26.02.2025;
- за актом від 28.02.2025 №070046 (за лютий 2025) - 25.03.2025; перший день прострочення - 26.03.2025;
- за актом від 31.03.2025 №070046 (за березень 2025) - 25.04.2025; перший день прострочення - 26.04.2025;
- за актом від 30.04.2025 №070046 (за квітень 2025) - 25.05.2025; перший день прострочення - 26.05.2025;
- за актом від 31.05.2025 №070046 (за травень 2025) - 25.06.2025; перший день прострочення - 26.06.2025. 
Після перевірки розрахунку судом стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3% річних за загальний період з 26.01.2024 по 04.07.2025 включно у розмірі 1 081 грн. 06 коп., а також інфляційні нарахування у розмірі 4 316 грн. 26 коп. за загальний період з лютого 2024 по травень 2025 включно. 
Враховуючи усе викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. 

СУДОВІ ВИТРАТИ

Щодо судового збору
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2 411 грн. 35 коп. - витрат на сплату судового збору.
Керуючись пунктом 19.1 Розділу ХІ Перехідних положень, статтями 123, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (49081, м. Дніпро, просп. Слобожанський, буд. 29, оф. 504; ідентифікаційний код 32688148) до Фізичної особи-підприємця Павлова Сергія Олександровича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) про стягнення 54 227 грн. 19 коп. - задовольнити частково.

2.  Стягнути з Фізичної особи-підприємця Павлова Сергія Олександровича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (49081, м. Дніпро, просп. Слобожанський, буд. 29, оф. 504; ідентифікаційний код 32688148) 47 977 (сорок сім тисяч дев`ятсот сімдесят сім) грн. 04 коп. - заборгованості, 605 (шістсот п`ять) грн. 36 коп. - пені, 1 081 (одна тисяча вісімдесят одна) грн. 06 коп. - 3% річних, 4 316 (чотири тисячі триста шістнадцять) грн. 26 коп. - інфляційних нарахувань та 2 411 (дві тисячі чотириста одинадцять) грн. 35 коп. - витрат на сплату судового збору. 
В решті позовних вимог - відмовити. 

Видати наказ.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя Т.В. Загинайко 

Дата підписання рішення,
оформленого відповідно до статті 238 ГПК України,
19.01.2026