справа № 991/2531/25
провадження № 11-сс/991/797/25

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
АПЕЛЯЦІЙНА ПАЛАТА

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2025 року                                                                 місто Київ
               
Суддя Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , перевіривши матеріали апеляційної скарги адвоката ОСОБА_2 - захисника підозрюваного ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 02.12.2025 р., -

в с т а н о в и л а:
08.12.2025 року на розгляд Апеляційної палати Вищого антикорупційного надійшла зазначена апеляційна скарга, яку цього ж дня передано для розгляду колегії суддів у складі: суддя-доповідач ОСОБА_1 , судді ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , як раніше визначеному складу суду.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні заяви захисника підозрюваного ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 31.03.2025 р. про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 52023000000000154 від 03.04.2023 р.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування щодо ОСОБА_3 у вищевказаному провадженні. 
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на положення ч. 1 ст. 24 КПК України, згідно з якими кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Вважає, що оскаржувана ухвала повинна бути переглянута апеляційною інстанцією та скасована як незаконна, з огляду на невідповідність висновків слідчого судді фактичним обставинам справи. 
Перевіривши доводи на обґрунтування необхідності відкриття апеляційного провадження та дослідивши матеріали провадження в цій частині, суддею-доповідачем встановлено підстави для відмови у відкритті провадження за даною апеляційною скаргою, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 24 КПК України, кожному дійсно гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 459 КПК України, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Водночас, при вирішенні питання про можливість перегляду за нововиявленими обставинами судових рішень, якими не закінчується розгляд справи, слід проаналізувати інші положення законодавства, а також врахувати правову природу і призначення інституту перегляду за нововиявленими обставинами.
Так, стаття 460 КПК України передбачає, що право подати заяву про перегляд за нововиявленими або виключними обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, мають учасники судового провадження. 
Стаття 3 КПК України чітко розрізняє стадії досудового розслідування і судового провадження (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України) і визначає судове провадження як кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами (п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України).
При цьому, суддя-доповідач звертає увагу на використану у ст. 459 КПК України термінологію, яка свідчить про те, що законодавець має на увазі «обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути». Вжитий законодавцем термін «ухвала» в контексті цієї статті очевидно стосується ухвал, якими закінчується розгляд справи: про застосування примусових заходів медичного характеру (ст. 513 КПК України), про застосування примусових заходів виховного характеру (ст. 501 КПК України), про застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру (ст. 483-15 КПК України), про звільнення особи від кримінальної відповідальності (ст. 288 КПК України).
Крім того, для правильного розуміння контексту правозастосування слід дослідити підхід законодавця до перегляду за нововиявленими обставинами в інших юрисдикціях. Зокрема, в цивільному, господарському та адміністративному процесі предметом перегляду за нововиявленими обставинами може бути лише судове рішення, яким закінчено розгляд справи (ст. 423 ЦПК України, ст. 320 ГПК України, ст. 361 КАС України). Ці положення не суперечать Конституції, оскільки становлять собою виправдані обмеження, спрямовані на забезпечення швидкого та ефективного судочинства.
Системний аналіз вказаних положень законодавства дає достатні підстави для висновку, що перегляд за нововиявленими обставинами є надзвичайною (екстраординарною) процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, але внаслідок завершення судового провадження їх розгляд у звичайному порядку провадження став недоступним.
Право на перегляд ухвали слідчого судді зумовлено наявністю істотних та переконливих передумов для такого перегляду, з урахуванням потреби додержання вимог щодо розумних строків досудового розслідування, а також, якщо чинність такої ухвали суперечитиме меті здійснення кримінального судочинства. Тому право на перегляд її за нововиявленими обставинами має узгоджуватись з екстраординарною сутністю такого виду перегляду судових рішень.
З наведеного слідує, що не будь-яке рішення слідчого судді може бути переглянуте за нововиявленими обставинами, а лише таке, яке попри виявлення обставин, що свідчать про його помилковість, може залишитися чинним і впливати на долю зацікавленої особи через відсутність правових засобів виправлення таких помилок.
В цьому контексті суддя-доповідач бере до уваги правову природу, зокрема, рішень слідчого судді. Ці рішення є тимчасовими та діють у будь-якому випадку не довше, ніж набрання вироком законної сили, тому не є res judicata у строгому сенсі цього поняття. Такі рішення або підлягають періодичному перегляду (як, наприклад, рішення про тримання під вартою або інший запобіжний захід), або можуть бути переглянуті за клопотанням зацікавленої особи про зміну або скасування певного обмеження, або оцінені під час підготовчого судового засідання чи на стадії судового розгляду, тощо. Ці засоби захисту надають зацікавленій особі набагато ширші можливості для поновлення своїх прав, оскільки не обмежуються розглядом лише обставин, які існували на час постановлення первісного рішення, а дають можливість врахувати також ті обставини, які виникли після його ухвалення.
Належна організація судочинства, які виправдовує обмеження права на перегляд за нововиявленими обставинами для судових рішень, що не вирішують справу по суті, тим більш є нагальною в контексті кримінального судочинства, де вимога розумної швидкості процесу є більш нагальною порівняно з іншими видами процесу.
ЄСПЛ вважає, що права особи, підозрюваної у кримінальному правопорушенні, вимагають більшого захисту, ніж права сторін у цивільному процесі, і держави-учасниці мають більшу свободу дій, коли йдеться про цивільні справи, ніж коли мова йде про кримінальні справи. У кримінальних справах мета ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожен має право на судовий розгляд впродовж розумного строку, полягає у тому, щоб забезпечити, щоб обвинувачена особа не перебувала у такому статусі занадто довго.
Необмежена можливість вимагати перегляду ухвал слідчого судді або процесуальних рішень суду суперечить самій побудові кримінального провадження, яка виправдано обмежує окреме оскарження таких рішень (ч.ч. 2, 3 ст. 392 КПК України).
При цьому, не виключається можливість того, що у певних випадках встановлена законом система ординарного перегляду ухвал слідчого судді або процесуальних ухвал суду може виявитися недостатньою для виправлення фундаментальних недоліків оскаржуваного рішення. У таких виключних випадках ухвала може підлягати перегляду за нововиявленими обставинами. Водночас, перегляд за нововиявленими обставинами не має перетворюватися на приховану апеляцію, і лише незгода сторони з оцінкою фактів або їх кваліфікацією не є достатньою підставою для перегляду.
Вирішуючи питання про можливість перегляду за нововиявленими обставинами рішень слідчого судді, суд також має прийняти до уваги, що відсутність повної інформації під час прийняття рішення в умовах незакінченого розслідування не може вважатися фундаментальним недоліком рішення, який дозволив би його перегляд за нововиявленими обставинами. Не може бути підставою для такого перегляду і виявлення обставин, що є природнім наслідком рішення, перегляду якого вимагає зацікавлена особа, як, наприклад, у разі виявлення доказів певних обставин під час обшуку на підставі ухвали слідчого судді. 
Таким чином, вирішення питання щодо того, чи може бути переглянута ухвала слідчого судді, постановлена під час незакінченого досудового розслідування, залежить від характеру рішення та доступності засобів ординарного оскарження, передбачених КПК України.
Положення ч. 2 ст. 467 КПК України чітко визначають, що рішення, які приймаються за заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, оскаржуються в порядку, передбаченому для оскарження того рішення, про перегляд якого йдеться у клопотанні. При цьому, законодавцем встановлені обмеження на оскарження ухвал слідчого судді та процесуальних ухвал суду, виходячи з міркувань забезпечення розумної швидкості кримінального провадження. Якщо ж погодитися з тим, що для рішень, ухвалених в порядку перегляду за нововиявленими обставинами, передбачена можливість апеляційного і касаційного перегляду, це позбавить сенсу обмеження, накладені законодавцем на оскарження таких ухвал, і зруйнує мету, з якою закон передбачив такі обмеження.
Відтак, саме в залежності від того, чи підлягає первісна ухвала слідчого судді або суду апеляційному оскарженню, і має вирішуватись питання про те, чи підлягає такому оскарженню ухвала, постановлена за заявою про перегляд такої ухвали.
Натомість, ухвала слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 31.03.2025 р. про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування щодо ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 52023000000000154 від 03.04.2023 р. не підлягає апеляційному оскарженню. Відповідно, ухвала слідчого судді, перегляду якої вимагала сторона захисту, не є тим рішенням, яке підлягає перегляду за нововиявленими обставинами, оскільки дозвіл на проведення спеціального досудового розслідування не створює ситуації, яка не може бути виправлена іншими засобами, крім як переглядом цього рішення за нововиявленими обставинами.
Саме така позиція висловлена у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 24.02.2025 р. у справі № 991/7253/23. 
Посилання захисника ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що під час спеціального досудового розслідування обмежуються конституційні права та свободи ОСОБА_6 , у тому числі право на захист останнього, суддя-доповідач вважає безпідставними, оскільки ці права можуть бути відновлені без будь-якого оскарження такого рішення. Зокрема, у відповідності до ч. 5 ст. 297-4 КПК України, звичайний режим досудового розслідування відновлюється у випадку добровільного з`явлення підозрюваної особи до органу досудового розслідування. За таких обставин, не можна стверджувати, що законодавство не передбачає інших засобів відновлення прав підозрюваної особи, крім перегляду за нововиявленими обставинами.
При цьому, помилкове роз`яснення слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі права на її апеляційне оскарження до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду не може бути підставою для призначення апеляційної скарги до розгляду, оскільки таке роз`яснення не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
З урахуванням викладеного, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 на ухвалу слідчого судді від 02.12.2025 р. слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 309, 369-372, 399, 418, 532 КПК України, -
п о с т а н о в и л а:
У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2 - захисника підозрюваного ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 02.12.2025 р.- відмовити.
Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку. 

Суддя                                                        ОСОБА_1