Номер провадження: 22-ц/813/6678/25 
Справа № 522/15530/24-Е
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т. Ю.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
(вступна та резолютивна частини)
20.11.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Херсонській області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2025 року, ухвалене судом у складі судді Федчишеної Т.Ю., в м. Одеса,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Херсонській області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), 
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання батьківства, в обґрунтування якої зазначив що вони з відповідачкою є мешканцями тимчасово окупованій території в АР Крим. З 2009 року перебувають у фактичних шлюбних стосунках та проживають однією сім?єю без реєстрації шлюбу. Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька - « ОСОБА_3 ». 13 грудня 2010 року Виконавчим комітетом Магазинської сільської ради Красноперекопського району Автономної республіки Крим складено актовий запис про народження дитини № 27. В графі мати вказано відповідачку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , в графі батько ОСОБА_4 , громадянство Україна. Так як сторони не перебувають в шлюбі, а реєстрацію дитини здійснювала одна відповідачка, то народження дитини було зареєстровано на підставі ч.1 ст.135 СК України (відомості про батька внесено за заявою матері). Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2  від 8 серпня 2023 року та копією Витягу від 10 серпня 2024 року № 00046443627.
ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народилась донька - « ОСОБА_5 ». 03 жовтня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нижньогірського районного управління юстиції Автономної республіки Крим складено актовий запис про народження дитини № 104. В графі мати вказано відповідачку - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , в графі батько ОСОБА_4 , громадянство Україна. Таки як сторони не перебувають в шлюбі, а реєстрацію дитини здійснювала одна відповідачка, то народження було зареєстровано на підставі ч.1 ст.135 СК України (відомості про батька внесено за заявою матері). Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_3  від 8 серпня 2023 року та копією Витягу від 10 серпня 2024 року № 00046443547
Так як реєстрація народження дітей здійснена на підставі ч.1 ст.135 СК України то внесення відомостей про позивача як про батька можливе лише за умови подання спільної заяви або за рішенням суду.
Позивач зазначає, що відповідачка не має можливості виїхати разом з позивачем для подання спільної заяви до відділу ДРАЦ на підконтрольній Україні території через військовий стан оголошений в Україні внаслідок війни розв?язанної російською федерацією та через догляд за спільним дітьми яких у позивача з відповідачем п?ятеро.
Позивач просив суд визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , матір?ю якої є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ; визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , матір?ю якої є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 20 червня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Херсонській області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання батьківства - відмовив.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції посилався на постанову Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18), постанову Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18 та постанови Верховного Суду від 23.10.2019, справа № 382/2559/15-ц, та від 19.09.2018, справа № 761/10732/16-ц, в яких Верховний Суд дійшов висновку про те, що тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ. Зазначивши, що при цьому позивачем клопотання про призначення у даній справі судової молекулярно-генетичної експертизи не заявлялося. Суд вважав, що позивачем не надано доказів, які б достеменно свідчили про походження дітей від позивача у справі. Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не встановивши наявність порушень закону або порушень прав та законних інтересів інших осіб, безпідставно відмовив у прийнятті визнання позову відповідачем, що призвело до ухвалення незаконного рішення.
Посилається, що не було сенсу у заявлені позивачем клопотання про призначення експертизи, так як відповідачка проживає на тимчасово окупованій території і її примусовий привід здійснити буде неможливо.
Щодо недоведеності позовних вимог скаржник зазначає, що Верховний Суд у постанові від 2 листопада 2023 року по справі 592/7624/22 зазначив, що суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову. Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що крім визнання позову відповідачем суду надано низку письмових доказів, які прямо вказують на позивача, як на батька дітей, а саме свідоцтва про визнання батьківства, свідоцтво багатодітного батька, свідоцтво про укладання мусульманського шлюбу.
Вважає, що за аналогією закону свідоцтво про встановлення батьківства від 24 вересня 2022 року серія НОМЕР_5 щодо ОСОБА_3 батьком зазначений ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та свідоцтво про встановлення батьківства від 24 вересня 2022 року серія НОМЕР_6 щодо ОСОБА_5 батьком зазначений ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є належними допустими та достатніми доказами, які вказують на позивача, як на батька дітей.
Зазначає, що сторони є мешкянцями окупованого Криму, громадянами України та не відмовлялись від українського громадянства. Крім того, згідно свідоцтва про укладання мусульманського шлюбу – дата його укладання 4 липня 2009 року. Тобто цей документ містить відомості про те, що сторони спільно проживали ще до народження дітей.

(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.08.2025 року відкрито провадження у справі та ОСОБА_2 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Херсонській області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) роз`яснювалось право подати до Одеського апеляційного суду пояснення у письмовій формі.
Апеляційний суд зазначає, що рішення Приморського районного суду м. Одеси ухвалено 20 червня 2025 року, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє Діденко В.Є., звернувся 14.07.2025 року, повне судове рішення складено 29.07.2025 року. 
06.08.2025 року ОСОБА_1 , від імені якого діє Діденко В.Є., подано до апеляційного суду доповнення до апеляційної скарги.
Апеляційним судом прийняті доповнення до апеляційної скарги, оскільки вони, у відповідності до ч. 1 ст. 364 ЦПК України, подані протягом строку на апеляційне оскарження.
Копію ухвали про відкриття провадження представник ОСОБА_1 - адвокат Діденко В.Є. отримав 08.08.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги з доданими документами ОСОБА_2 отримала 08.08.2025 року о 08:09 годині та 15.07.2025 року о 18:50 годині відповідно, в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.
Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги з доданими документами Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Херсонській області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) отримав 08.08.2025 року о 08:09 годині та 15.07.2025 року о 18:51 годині відповідно, в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.
Проте відзиву та пояснень до суду не надходило.
ОСОБА_1 , від імені якого діє Діденко В.Є., в апеляційній скарзі просить долучити до матеріалів справи додаткові докази, які не були подані до суду першої інстанції через розгляд заяви про визнання позову з порушенням ЦПК України та не розгляд повторної заяви про визнання позову відповідачем.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 13.11.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, долучив до матеріалів справи докази додані до апеляційної скарги, для всебічного розгляду справи що стосується інтересів дітей.
Учасники процесу про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
ОСОБА_2 про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином і в установленому законом порядку, відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Діденко В.Є. про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, судову повістку-повідомлення отримав 14.11.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Херсонській області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) судову повістку-повідомлення отримав 14.11.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Діденко В.Є., який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, доводи апеляційної скарги підтримав.
ОСОБА_2 , яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, визнала батьківство ОСОБА_1 їх спільних доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Надала пояснення, згідно яких вони з ОСОБА_1 проживають разом з 2009 року, в зареєстрованому шлюбі не перебувають, сторони уклали мусульманський шлюб, ведуть до теперішнього часу спільне господарство. Зазначила, що ОСОБА_1 є батьком їх спільних дітей, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , крім зазначених доньок, у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ще троє дітей. Крім того, зазначила, що під час розгляду справи судом першої інстанції вона відмовилась від проведення судової молекулярно-генетичної експертизи через релігійні переконання.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції послався на постанову Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18), постанову Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18 та постанови Верховного Суду від 23.10.2019, справа № 382/2559/15-ц, та від 19.09.2018, справа № 761/10732/16-ц, в яких Верховний Суд дійшов висновку про те, що тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ. Зазначивши, що при цьому позивачем клопотання про призначення у даній справі судової молекулярно-генетичної експертизи не заявлялося, суд вважав, що позивачем не надано доказів, які б достеменно свідчили про походження дітей від позивача у справі. Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 народилася ОСОБА_3 , про що 13 грудня 2010 року Виконавчим комітетом Магазинської сільської ради Красноперекопського району Автономної Республіки Крим складено актовий запис № 27, що підтверджується копією свідоцтва про народження повторно серії НОМЕР_2 , виданим повторно Фастівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 08.08.2023. Матір`ю дитини є ОСОБА_2 .
Відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, тобто за вказівкою матері, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00046443627 від 10.08.2024, виданим Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
ІНФОРМАЦІЯ_8 народилася ОСОБА_5 , про що 03 жовтня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нижньогірського районного управління юстиції Автономної Республіки Крим складено актовий запис № 104, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим повторно Фастівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 08.08.2023 року. Матір?ю дитини є ОСОБА_2 .
Відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, тобто за вказівкою матері, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00046443547 від 10.08.2024, виданим Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Відповідно до ст.122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.
Частиною 1 статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Статтею 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.
Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.
Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Відповідно до положень п. 7, 8 ст. 7 СК України, законодавець визначив, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної ради № 789-XII від 27.02.91 , в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст.7 Конвенції про права дитини, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.
Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.
Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.
Звертаючись до суду із позовом про визнання батьківства, позивач в обґрунтування позову посилається на те, що він та відповідач з 2009 року перебувають у фактичних шлюбних стосунках та проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народилась донька - ОСОБА_5 , проте відомості про батька записані на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідачка, яка проживає на території АР Крим, не може звернутися в органи РАЦС на підконтрольній Україні території для внесення змін до актового запису та визнати позивача батьком дітей через військовий стан оголошений в Україні внаслідок війни розв?язанної російською федерацією та через догляд за спільним дітьми яких у позивача з відповідачем п`ятеро.
На підтвердження позовних вимог позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції надано наступні докази: копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ; Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ОСОБА_3 , Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ОСОБА_5 ; копія свідоцтва про встановлення батьківства стосовно дитини ОСОБА_3 , видане Нижньогірським районним відділом записів актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим 24.09.2022 року; копія свідоцтва про встановлення батьківства стосовно дитини ОСОБА_5 , видане Нижньогірським районним відділом записів актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим 24.09.2022 року; копія свідоцтва про народження ОСОБА_6 , видане Петропавлівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Одеса); копія свідоцтва про народження ОСОБА_7 , видане Петропавлівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Одеса); копія свідоцтво про народження ОСОБА_8 , видане Петропавлівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Одеса); копія свідоцтва про укладення мусульманського шлюбу.
02.12.2024 року під час розгляду справи в суді першої інстанції за допомогою підсистеми (модуля) ЄСІТС «Електронний суд» відповідач звертався із заявою про визнання позову. 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2024 року відмовлено у прийнятті визнання відповідачем ОСОБА_2 позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства. Суд вважав, що за обставин викладених в позовній заяві, не досліджуючи інших обставин у цій справі, суд позбавлений можливості достеменно встановити відсутність обставин, які вказують на відсутність порушення закону або прав, інтересів інших осіб, тому суд дійшов висновку про відмову у визнання відповідачем позову. 
03.03.2025 року ОСОБА_2 за допомогою підсистеми (модуля) ЄСІТС «Електронний суд» подано заяву в якій остання позовні вимоги визнає повністю, зазначає, що ОСОБА_1 є батьком всіх п`ятьох їх дітей. Виїхати на підконтрольну Україні територію для реєстрації батьківства за спільною заявою не має можливості через небезпеку. Повідомляє, що у випадку призначення судом генетичної експертизи, відмовляється з`являтися до експертного закладу як через зазначені вище обставини, так і через релігійні переконання.
Приморський районний суд м. Одеси ухвалою від 04 березня 2025 року закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 22 квітня 2025 року.
Приморський районний суд м. Одеси рішення ухвалено 20 червня 2025 року.
Слушними є доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції у порушення статті 206 ЦПК України не розглянута повторна заява відповідача про визнання позову, в якій відповідачка зазначила, що позивач є батьком всіх їх п`ятьох дітей, у тому числі і тих по яким розглядається справа та відмовляється брати участь у проведенні генетичної експертизи.
Згідно з частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Результат наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що визнання обставин, які не підлягають доказуванню можливе, зокрема, за умов: визнання їх всіма учасниками справи та відсутності у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин.
Відповідно до частини першої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Визнання апеляційної скарги іншою стороною враховується судом апеляційної інстанції у частині наявності або відсутності фактів, які мають значення для вирішення справи (абзац 2 частини четвертої статті 364 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року в справі № 572/2515/15-ц (провадження № 61-1051св17) вказано, що «відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову».
У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі№ 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає особливостей предмету доказування у цій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої с татті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц (провадження № 61-14438св18) вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 травня 2009 року у справі «Калачова проти російської федерації», заява № 3451/05, § 34, зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.
Частиною п`ятою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції в режимі відеоконференції ОСОБА_2 пояснила суду, що вони з ОСОБА_1 проживають разом з 2009 року на території АР Крим, в зареєстрованому шлюбі не перебувають, сторони уклали мусульманський шлюб, для огляду надала свідоцтво про укладення мусульманського шлюбу, ведуть до теперішнього часу спільне господарство та спільно виховують та утримують п`ятьох спільних дітей. Зазначила, що ОСОБА_1 є батьком їх спільних дітей, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , крім зазначених доньок, у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ще троє дітей. Від проведення судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи відмовляється на підставі релігійних переконань. Апеляційну скаргу визнає.
Колегія суддів звертає увагу, що окрім висновку експертизи, доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання батьківства.
Спільне проживання біологічних батьків та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо), спільне виховання дитини проявлення батьківської турботи щодо дитини.
Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.
Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц (касаційне провадження № 61-30047св18).
Позивачем, на підтвердження спільного проживання з 2009 року, під час розгляду справи в суді першої інстанції надано копію свідоцтва про укладення мусульманського шлюбу згідно якого 04.07.2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб. До апеляційної скарги долучено спільне фото ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх дітей.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.
У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави-члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Зазначений висновок враховував також ЄСПЛ у справах «Лоізіду проти Туречини» (Loizidou v. Turkey, рішення від 18 грудня 1996 року), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, рішення від 10 травня 2001 року), «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, рішення від 23 лютого 2016 року).
Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, з метою захисту прав громадян України, не легітимізує таку владу та не надає автоматичної дійсності таким актам. Такі дії зумовлені тим, що держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави.
Згідно копії свідоцтва про встановлення батьківства виданого Нижньогірським районним відділом записів актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим 24.09.2022 року ОСОБА_1 є батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , мати ОСОБА_2 , після встановлення батьківства дитини присвоєно прізвище, ім`я по батькові ОСОБА_3 .
Згідно копіїсвідоцтва про встановлення батьківства виданого Нижньогірським районним відділом записів актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим 24.09.2022 року ОСОБА_1 є батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , мати ОСОБА_2 , після встановлення батьківства дитини присвоєно прізвище, ім`я по батькові ОСОБА_5 .
Слід зауважити, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 з 25.07.2008 року, ОСОБА_2 з 06.04.2012 року народження, ОСОБА_3 з 15.07.2012 року, ОСОБА_5 з 10.07.2018 року, ОСОБА_6 з 10.07.2018 року, ОСОБА_8 з 10.07.2018 року, що підтверджується домовою книгою та відповіддю № 788814 від 17.09.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру.
Визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, спрямований на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини.  (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 645/1098/18).
Зазначені обставини у їх сукупності, дають підстави для висновку про задоволення позовних вимог з врахуванням найкращих інтересів дітей, які проживають спільно зі своїми батьками на тимчасово окупованій території АР Крим.
Однак, суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, не врахував визнання позову відповідачкою, тому дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1ст. 374 ЦПК України).
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2025 року слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства задовольнити.
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374,  ст. 376, 384 ЦПК України,  Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства задовольнити.
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 01 грудня 2025 року.

Головуючий                                                        В.А. Коновалова

Судді                                                                 О.Ю. Карташов
                                        
Ю.П. Лозко