Справа № 545/1002/25 
Провадження № 2/545/673/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" січня 2026 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді – Стрюк Л.І. 
з участю секретаря – Гаврися В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебуває на утриманні батька. 
Зазначав, що відповідач мешкає окремо та перебуває на службі в ЗСУ, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому просив стягнути на його користь аліменти в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.
У письмових поясненнях відповідач заперечувала проти позову та вказувала, що її перебування на військовій службі не перешкоджає надавати матеріальну підтримку своїй дитині та брати участь у її житті та вихованні. Окрім того, зазначала, що позивач також перебуває на її утриманні, тому вважає, що позов до неї про стягнення аліментів пред`явлений позивачем з метою його збагачення, оскільки останній ніде не працює.
У судове засідання позивач не з`явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. 
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.
Встановлено, що 06.10.2006 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено шлюб, який зареєстрований Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 1733 (а.с. 4).
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 5).
Відповідно до довідки про склад сім`ї або застрахованих у житловому приміщенні/будинку осіб за даними управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано 4 особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 (а.с. 11).
Згідно з довідкою, виданою солдату ОСОБА_2 , остання перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 з 08.06.2024 (Наказ № 174 від 08.06.2022) по цей час (а.с. 12).
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до положень ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з положеннями ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2).
Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2021 року в справі № 758/10761/13-ц (провадження № 61-19815сво19)).
Якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин (стаття 8 СК України).
Відповідно до положень частин другої - четвертої статті 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
У частині шостій статті 13 ЦК України передбачено, що у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав, які встановлені частинами 2- 5 цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.
У постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 911/1005/23 зазначено, що "системний аналіз статей 13, 15 ЦК України свідчить про те, що зловживанням своїми правами слід вважати такі дії особи, які здійснюються на шкоду цивільним правам і інтересам інших осіб. Саме з моменту порушення, невизнання або оспорювання цивільного права у особи виникають підстави для його захисту у судовому порядку. При цьому частиною шостою статті 13 передбачено не обов`язок суду припинити зловживання правами чи застосувати інші наслідки, встановлені законом (оскільки встановлення обставин зловживання правами передбачає відповідний порядок та послідовність процедурних та процесуальних дій), а саме право особи на звернення до суду, який за результатами розгляду судової справи має обов`язок прийняти рішення по суті розгляду такої заяви. З огляду на зазначене, обираючи варіант добросовісної поведінки, учасники цивільних правовідносин (в тому числі й боржник) зобов`язані піклуватися про те, щоб їх юридично значимі вчинки були обґрунтованими; поведінка повинна відповідати критеріям розумності, що також передбачає виконання кожного зобов`язання, взятого на себе учасниками правовідносин, належним чином".
Касаційний суд вже неодноразово звертав увагу, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року в справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрована за однією адресою з позивачем та їхньою дитиною по АДРЕСА_1 . 
Разом з тим, окремо місце проживання дитини разом з одним із батьків судовими рішеннями не встановлювалось. У заочному рішенні від 13.05.2025, яким розірвано шлюб між сторонами, питання про місце проживання неповнолітньої доньки не визначалось.
Також звертає увагу на себе той факт, що відповідачем ОСОБА_2 було отримано повістки, надіслані судом, за спільною з позивачем та їхньою донькою адресою (а.с. 21, 24, 27, 30, 39), а саме АДРЕСА_1 .
Позивачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що неповнолітня дитина знаходиться лише на його утриманні, а відповідач не бере участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні. 
Сам по собі факт перебування відповідача на військовій службі у ЗСУ не виключає можливості її участі у вихованні та утриманні неповнолітньої дитини.
За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258-259, 265, 279 ЦПК України,
В И Р І Ш И В :
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - відмовити в повному обсязі.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя:	  	Л.  І.  Стрюк