Номер провадження: 22-ц/813/7641/25 
Справа № 495/7367/24
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 вересня 2025 року у складі судді Кириченко П.Л., 
встановив:
2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог
У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дружини.
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 серпня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 липня 2023 року по 31 березня 2024 року, в розмірі 64873.77 грн. В іншій частині відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211.20 грн.

Короткий зміст додаткового рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків
Додатковим рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.09.2025 заяву представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Драченко В.В., про стягнення витрат за надання правничої допомоги задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати за надання правничої допомоги в розмірі 6000 гривень.
Додаткове рішення суду мотивовано тим, що з урахуванням установлених у справі обставин, матеріального та сімейного стану сторін, складності справи, характеру та обсягу наданої адвокатом правничої допомоги, часу, витраченого на виконання відповідних робіт, а також наявності розрахунку вартості наданих послуг і підтвердних фінансових документів, суд дійшов висновку про можливість та обґрунтованість стягнення з позивачки на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погодившись з додатковим рішенням суду,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати додаткове рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 вересня 2025 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у стягненні з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , витрат за надання правничої допомоги в розмірі 6000 грн.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що копія заяви про ухвалення додаткового рішення не була отримана позивачем, а тому вона не могла надати заперечення чи пояснення на вказану заяву. 

Позиція відповідача в суді апеляційної інстанції
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додкове рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 вересня 2025 року залишити без задоволення. 

Явка сторін в суді апеляційної інстанції 
В судове засідання, призначене на 11.11.2025 та проведеному в режимі відеоконференції з`явилися: представник ОСОБА_1 – ОСОБА_4 та представник ОСОБА_2 – ОСОБА_5 .

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які скаржник посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню. 

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин
15 серпня 2025 року Овідіопольським районним судом Одеської області було постановлено рішення яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені)за прострочення сплати аліментів на утримання дитини та утримання дружини задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 липня 2023 року по 31 березня 2024 року, в розмірі 64873.77 грн. В іншій частині відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211.20 грн.
Також встановлено, що 19 серпня 2025 представник відповідача - адвокат Драченко В.В. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат га професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн., посилаючись на те, що в провадженні Овідіопольського райсуду Одеської області перебувала цивільна справа за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини та утримання дружини, будучи відповідачем по справі  ОСОБА_2 звернувся до адвоката з метою надання професійної правничої допомоги, після чого 29 травня 2024 року між відповідачем та адвокатом був укладений договір, та були надані юридичні та консультативні послуги, які були надані в повному обсягу та внаслідок чого відповідач сплатив за надання даних послуг грошові кошти в розмірі 6000 гривень, а тому відповідач просить стягнути з позивачки витрати на професійну правничу допомогу в повному обсягу.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не може повністю погодитися з вищевказаними висновками суду першої інстанції.
Так, Частиною 8 статті 141 ЦПК України регламентовано, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Частиною 3ст. 246 ЦПК України передбачено, що у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Положеннями ч.3ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4ст.137 ЦПК України).
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Мотиви часткового прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі
Встановлено, що 19.08.2025 ОСОБА_2 в електронному вигляді через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення витрат на правничу допомогу. 
При цьому, на виконання вимог ч.7 ст. 43 ЦПК України, ОСОБА_2 направив вищевказаний документ до електронного кабінету ОСОБА_1 , що підтверджується квитанцією №4270504 (том ІІ: а.с.187).
При цьому, поведінка самої скаржниці свідчить про її обізнаність із наявністю у справі заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення, оскільки вже 23.08.2025 ОСОБА_1 подала до суду через підсистему «Електронний суд» заяву про ознайомлення з матеріалами справи, в якій просила внесті її дані як учасника справи та надати доступ до електронної справи (том ІІ: а.с. 189). Аналогічну заяву ОСОБА_1 подала також 04.09.2025 через підсистему «Електронний суд» (том ІІ: а.с. 191).
Посилання ОСОБА_1 на те, що станом на 04.09.2025 вона не отримувала заяву про ухвалення додаткового рішення, не спростовує факту її належного направлення та отримання 19.08.2025, а також не може бути підставою для визнання порушеними її процесуальних прав, оскільки обов`язок суду та іншої сторони полягає саме у належному направленні процесуальних документів, а не у фактичному ознайомлення з ними. 
Скаржниця зареєстрована в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС та фактично користувалася нею, зокрема саме через підсистему направляла до суду процесуальні документи. тому доводи ОСОБА_1 щодо не отримання нею вказаної заяви в цій частині є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що районним судом невірно визначено розмір витрат на правничу допомогу.
Так, відповідно до положень статті 141 ЦПК України, витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги були задоволені частково - у розмірі 50 відсотків, однак суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення, не врахував принцип пропорційності та стягнув з відповідача повну суму заявлених витрат на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо розміру витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим рішення підлягає зміні, шляхом зменшення витрат на професійну правничу допомогу, стягнувши на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 до 3000,00 гривень, що відповідає частці задоволених позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині визначення розміру стягнутих коштів, а саме витрат за надання професійної правничої допомоги, тому колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні. 

Порядок та строк касаційного оскарження
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Додаткове рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 вересня 2025 року змінити, шляхом зменшення витрат на професійну правничу допомогу, стягнувши на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 до 3000,00 (трьох тисяч) гривень. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 14.01.2026

Головуючий 

Судді: