Справа № 463/1508/25                                Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я. 
Провадження № 22-ц/811/1721/25                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
05 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
головуючої: Н.П. Крайник 
суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри 
при секретарі: Л.М. Чиж 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Граве Україна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

17 лютого 2025 року ОСОБА_3  звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь 80619 грн 09 коп. вартості відновлювального ремонту автомобіля та 25000 грн моральної шкоди.
Позов обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 08.09.2024 року о 19 год. 16 хв. на вул. Лисенка, 14Б у м. Львові, керуючи транспортним засобом «Suzuki Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_1 не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, рухаючись заднім ходом, здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_2 , який стояв позаду, що спричинило пошкодження зазначених автомобілів. Транспортний засіб «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_3 , який було пошкоджено внаслідок цілеспрямованих неправомірних дій відповідача, належить їй ( ОСОБА_3 ) на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 . Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 23.10.2024 року у справі №463/8649/24 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців. Постановою Львівського апеляційного суду від 18.12.2024 року у справі №463/8649/24 постанову Личаківського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП змінено в частині призначення адміністративного стягнення, адміністративне стягнення у виді позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами на строк 6 місяців замінено на штраф у розмірі п?ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п?ятдесят) гривень, в решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.
Згідно полісу обов`язкового страхування №220251268 від 08.04.2024 року цивільна відповідальність ОСОБА_4 на момент ДТП була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «ГРАВЕ Україна», у зв`язку з чим вона звернулася до зазначеної страхової компанії з заявою про відшкодування збитків, однак листом страхової компанії від 10.01.2025 року №32/220251268 у виплаті страхового відшкодуванні їй відмовлено на підставі п.37.1.1 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме - з підстав настання страхового випадку у зв`язку з навмисними діями особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника). На час подання позову завдані їй збитки не відшкодовані ні винуватцем ДТП, ні страховою компанією.
Згідно Висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи №144 від 13.12.2024 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Jetta» д.н.з. НОМЕР_3 , пошкодженого в ДТП, яке мало місце 08.09.2024 року на АДРЕСА_1 , без ПДВ становить 80 619,09 грн. Вартість виконання судової експертизи становить 7000 грн з комісією банку за проведення платежу в розмірі 70 грн, що підтверджується квитанцією про оплату від 29.11.2024 року. Враховуючи наведене вважала, що з відповідача в її користь підлягає стягненню 80 619,09 грн матеріального збитку, завданого пошкодженням її автомобіля, 7 000 грн вартості проведеної експертизи та 70 грн комісії банку за оплату проведення експертизи.
Крім того, внаслідок вчинення ОСОБА_5 зухвалих незаконних дій щодо неї та її майна, їй було спричинено моральну шкоду, яка полягала у душевних переживаннях з приводу пошкодження її автомобіля, необхідності ремонту автомобіля та неможливості його використання протягом тривалого часу, чим було порушено її нормальний життєвий уклад. Відтак, відповідно до ст.ст. 1166, 1172, 1187 Цивільного кодексу України вважала, що з відповідача в її користь підлягає стягненню моральна шкода, яку вона, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінила в розмірі 25 000 грн.
Окаржуваним рішенням позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму вартості відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 80619 грн 09 коп. (вісімдесят тисяч шістсот дев`ятнадцять гривень дев`ять копійок).
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 5000 грн (п`ять тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 8453 грн 44 коп. (вісім тисяч чотириста п`ятдесят три гривні сорок чотири копійки) судових витрат.
Рішення суду оскаржив представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
       Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновків суду не відповідають обставинам справи.
Суд першої інстанції помилково прирівняв поняття «рішення у адміністративній справі» з поняттям «постанова у адміністративній справі», оскільки наявною є чітка відмінність у даних поняттях, внаслідок чого судом підлягає застосуванню або положення ч. 4 ст. 82 ЦПК (якщо це рішення у адміністративній справі), або положення ч. 6 ст. 82 ЦПК (якщо це постанова у адміністративній справі). Зазначив, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є обов`язковою для суду, який розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої прийнята постанова, лише у питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд помилково застосував до даних правовідносин положення ч.4 та ч. 5 ст. 82 ЦПК України, та поклав в основу доведеності вини відповідача у вчиненні умисних дій постанову Личаківського районного суду та постанову Львівського апеляційного суду, на підставі яких суд першої інстанції міг лише констатувати, що відповідач дійсно вчинив ДТП та те, що він винен у вчинені ДТП. Жодних інших обставин в силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України суд першої інстанції встановити не міг. 
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалася на отримання нею відмови від страховика про виплату страхового відшкодування з підстав, що відповідач вчинив ДТП умисно, у зв`язку з чим просила стягнути суму збитку з відповідача. Однак, така вимога є необгрунтованою виходячи з того, що хоча позивач і отримала відмову у виплаті, однак не вчинила жодних дій щодо її оскарження у судовому порядку. При цьому посилання страховика на те, що ДТП було учинене умисно не відповідає дійсності, оскільки у справі недостатньо доказів, які б вказували на умисел у діях відповідача. Тому відмова страховика у здійсненні страхової виплати є незаконною. 
Вважає, що покладення на відповідача обов`язку відшкодувати завдану шкоду, допоки відсутнє судове рішення про відмову у стягненні страхового відшкодування зі страховика є передчасним та таким, що суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
У засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 скаргу підтримав з підстав, наведених у ній, просив скаргу задоволити.
Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 проти скарги заперечив.
Представник ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна» в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.
       Згідно положень ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
       Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.        
       Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 
       Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою,яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
       Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
       Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. 
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно пункту 33.1.4 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).
Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.
Завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).
Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов`язанні ним є страховик).
Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
При цьому, перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є вичерпним та до таких згідно з пунктом 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, належать, зокрема, навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону (п. 37.1.1.). 
Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
       Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 
       Під моральною шкодою згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95 року слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Крім того, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.        
Встановлено, що 08.09.2024 року о 19 год. 16 хв. на вул.Лисенка, 14Б, у м. Львові, з вини відповідача ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «Suzuki Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_1 , було пошкоджено припаркований транспортний засіб «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві власності позивачу ОСОБА_3 .
Згідно полісу №220251268 від 08.04.2024 року на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ГРАВЕ Україна».
Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 23.10.2024 року у справі №463/8649/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців. 
Зазначеною вище постановою встановлено, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Suzuki Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_5  діяв свідомо, з особливою зухвалістю знехтував вимогами правил дорожнього руху, в результаті чого внаслідок побутового конфлікту цілеспрямовано здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями потерпілого, поясненнями особи, яка притягається до адміністратвиної відповідальності, а також відеозаписом моменту вчинення ДТП.
Постановою Львівського апеляційного суду від 18.12.2024 року у справі №463/8649/24 постанову Личаківського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП змінено в частині призначення адміністративного стягнення, тобто накладене на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців замінено на штраф у розмірі п?ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п?ятдесят) гривень, в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Як убачається зі змісту постанови Львівського апеляційного суду від 18.12.2024 року у справі №463/8649/24, суд апеляційної інстанції вважав, що районний суд згідно вимог ст. 245 КУпАП об`єктивно з`ясував та дослідив всі обставини справи і докази у ній та дійшов обгрунтованого висновку про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
24.12.2024 року, тобто у встановлені законом строки, позивач звернулася до ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна» з заявою про виплату страхового відшкодування, однак листом страхової компанії №32/220251268 від 10.01.2025 року ОСОБА_3 повідомлено про прийняття рішення про відмову у здійсненні виплати страхового відшкодування на підставі п.37.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, оскільки постановою Личаківського районного суду м. Львова від 23.10.2024 року у справі №463/8649/24 встановлено, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Suzuki Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_6 , діяв свідомо, з особливою зухвалістю знехтував вимогами правил дорожнього руху, в результаті чого (внаслідок побутового конфлікту) цілеспрямовано здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_2 . Правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями потерпілого, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також відеозаписом моменту вчинення ДТП. ОСОБА_1 грубо та свідомо порушив правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. З обставинами дорожньо-транспортної пригоди, які були встановлені судом першої інстанції, апеляційний суд погодився, про що зазначено в постанові Львівського апеляційного суду від 18.12.2024 року.
Згідно висновку №144 від 13.12.2024 року, складеного судовим експертом ТзОВ «Експертиза» Галамаєм Б.І., повідомленим про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_3 в цінах на дату обстеження без врахування (включення) ПДВ становить 80 619,09 грн.
Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з наявності підстав для стягнення з відповідача в користь позивача 80 619,09 грн вартості відновлюваного ремонту транспортного засобу ОСОБА_3 , пошкодженого з вини ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди хоча і була застрахована, однак страховик на підставі п.37.1.1 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, обгрунтовано відмовив позивачці у здійсненні виплати страхового відшкодування, у зв`язку з чим завдана останній матеріальна шкода підлягає стягненню з винуватця ДТП. Суд першої інстанції також врахував, що з вини відповідача було пошкоджено транспортний засіб позивача, внаслідок чого ОСОБА_3 тривалий час не могла користуватися ним, що призвело до порушення її нормальних життєвих зв?язків, душевних переживань, порушення сну та появи стану тривожності. Таким чином, з огляду на характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач та їх тривалість, суд вважав підставними доводи позивача про заподіяння їй моральної шкоди, на відшкодування якої відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, вона має право.
       З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає матеріалам справи та встановленим судом обставинам.
       Колегія суддів також погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди в сумі 5 000 грн, оскільки такий, на думку колегії суддів, визначений з врахуванням принципу розумності та справедливості, з врахуванням характеру й обсягу моральних страждань ОСОБА_3 , та з врахуванням обставин даної справи, зокрема, наявності вини відповідача у заподіянні такої.
       Доводи скарги щодо відсутності обов`язку відповідача відшкодувати завдану ОСОБА_3 шкоду у зв`язку з відсутністю судового рішення про відмову у стягненні страхового відшкодування зі страховика, не беруться колегією суддів до уваги, оскільки такі не спростовують висновок суду про підставність пред`явлених ОСОБА_3 позовних вимог, що відповідають вимогам закону, яким передбачено підстави для відмови страховика у здійсненні страхового відшкодування, наявність однієї з яких встановлено матеріалами справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, та обов`язок володільця джерела підвищеної небезпеки у випадку відмови страховика у виплаті страхового відшкодування відшкодувати потерпілій особі завдану їй шкоду.
Інші доводи скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
Повний текст постанови складено 05 грудня 2025 року.

Головуючий:        Н.П. Крайник 

Судді:        Я.А. Левик 

               М.М. Шандра