Справа № 147/1708/25 
Провадження № 1-кп/147/81/26

ВИРОК
іменем України

13 січня 2026 року          с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:
головуючого судді	ОСОБА_1 	
із участю секретаря 	ОСОБА_2 	
прокурора	ОСОБА_3 	
обвинуваченого захисника 	ОСОБА_4  ОСОБА_5 	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Тростянець кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.07.2025 за №62025240040003124 про обвинувачення 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, має на утриманні неповнолітню дитину, військовослужбовця військової служби по мобілізації, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, звільнений від кримінальної відповідальності, в порядку передбаченому ч. 5 ст. 401 КК України, для продовження проходження військової служби, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч.1 ст 382, ч. 5 ст. 407 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби по мобілізації, у військовому званні «солдат», в порушення норм ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 369, 395 КПК України, ч.2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин. 
Так 14.05.2025 ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області у справі №147/385/25 (провадження №1-кп/147/123/25), ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, на підставі ч. 5 ст. 401 КК України для продовження проходження військової служби, запобіжний захід скасовано, звільнено з під варти у залі судового засідання та зобов`язано невідкладно, але не пізніше 72 годин після набрання ухвалою законної сили прибути до військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України для продовження проходження військової служби. Підозрюваним ОСОБА_4 та його захисником апеляційна скарга на ухвалу суду від 14.05.2025 не подавалася, отже вищезазначена ухвала суду набрала законної сили 22.05.2025 та ОСОБА_4 зобов`язаний був прибути для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України протягом 72 годин, однак не пізніше 25.05.2025. 
Однак ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з особистих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечних характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достеменно знаючи про необхідність виконання ухвали Тростянецького районного суду Вінницької області від 14.05.2025 у справі №147/385/25 (провадження №1-кп/147/123/25) та маючи реальну можливість її виконати протягом 72 годин після набрання зазначеною ухвалою законної сили, які завершилися 25.04.2025, без поважних причин не прибув до військової частини НОМЕР_1 , тим самим не виконав ухвалу суду.
Крім того, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без поважних причин, в умовах воєнного стану, будучи ознайомленим зі змістом ухвали Тростянецького районного суду Вінницької області від 14.05.2025 у справі №147/385/25 (провадження №1-кп/147/123/25), якою останнього зобов`язано невідкладно, але не пізніше 72 годин після набрання нею законної сили прибути до військової частини НОМЕР_1 для продовження проходження військової служби, 25.05.2025 не з`явився вчасно на службу до вказаної військової частини для продовження проходження військової служби та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 02.08.2025, коли добровільно прибув у супроводі працівників поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також про самовільне залишення ним військової частини, не повідомляв та проводив час на власний розсуд.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся. Пояснив, що у квітні 2025 року його було звільнено від кримінальної відповідальності за самовільне залишення військової частини. Ухвалу суду отримав, апеляційну скаргу не подавав. Ухвалою суду його було зобов`язано з`явитися у військову частину НОМЕР_1 . Однак рішення суду він не виконав та у військову частину він не з`явився, оскільки так склалися обставини, що був змушений доглядати за хворим родичом. Водночас органи військового управління про причини неявки не повідомляв в зв`язку з відсутністю контактів, на лікуванні не перебував. Також вказав, що перебуваючи вдома мав наміри добровільно прибути у військову частину. В подальшому 02.08.2025 був затриманий та доставлений до Військової служби правопорядку. Також вказав, що дозвіл на залишення військової частин НОМЕР_1 не отримував. В судових дебатах підтвердив, що вину повністю визнає, а в останньому слові, щиро розкаюється. 
У зв`язку із повним визнанням вини обвинуваченим, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд, з`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та порядок їх дослідження, враховуючи, що сторонами провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, з`ясувавши правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно усіх фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого. 
З огляду на наведене, суд дійшов до висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміновано доведена повністю.
Виходячи із вимог ст. 337 КПК України, зокрема з того, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження, дійшов до висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого є правильною.
Підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за іншими статтями Кримінального кодексу України в суду відсутні.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України, тобто умисне невиконання ухвали суду, що набрала законної сили, та кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, тобто, нез`явлення військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.
Судом у ході судового провадження безпосередньо досліджені документи, що характеризують особу обвинуваченого, а саме: відомості надані КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР» від 11.08.2025 №31/7856, з який вбачається, що ОСОБА_4 за медичною психіатричною неврологічною та нейрохірургічною та наркологічною допомогою не звертався (а.с.92), відомості ДІ МВС України, з яких встановлено, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, та ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 14.05.2025 кримінальне провадження закрито(а.с.100), інформація щодо анкетних даних наданих Державною міграційною службою (а.с. 99), інформаційний лист начальника Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону від 12.08.2025 №549/14014, згідно з яким ОСОБА_4 в період з 24.02.2022 по теперішній час за медичною допомогою до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону та підпорядкованих лікувальних закладів не звертався, інформація щодо його перебування в лікувальних закладах Міністерства охорони здоров`я адміністративно-територіальної зони відповідальності відсутня (а.с.127).
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України№7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання суд приймає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання судом не встановлено. 
При визначенні покарання обвинуваченому суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до норм ст. 12 КК України є не тяжким та тяжким злочином. Обвинувачений є військовослужбовцем, неодружений, не перебуває на обліку у психіатра та у лікаря-нарколога, ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 14.05.2025 був звільнений від кримінальної відповідальності за ч.5 ст. 407 КК України на підставі ч. 5 ст. 401 КК України для продовження проходження військової служби.
Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 , попередження нових кримінальних правопорушень, йому має бути призначене необхідне й достатнє покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 382 КК України строком на 1 рік та у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України строком на 5 років. 
Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Таким чином, статочне покарання призначити з врахуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Також суд зазначає, що ст. ст. 69, 75 КК України у випадках засудження, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, виключають можливість призначення більш м`якого покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Отже, враховуючи те, що в умовах воєнного стану обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, правові підстави застосування положень ст. 69 та ст. 75 КК України, відсутні.
Крім того, під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_4 Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05.08.2025 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів до 03.10.2025, строк якого продовжено, останній раз ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 18.11.2025.
За змістом ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.
Отже, суд вважає необхідним відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_4 у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 04.08.2025 до дня набрання вироком законної сили включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Застосований до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили необхідно залишити без змін.
Витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, потерпілі у кримінальному провадженні відсутні. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 366 371, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд -
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382, ч.5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання:
-за ч. 1 ст. 382 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік;
- за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в період часу з 04 серпня 2025 року до набрання вироком суду законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
Строк відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироку законної сили.
Відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1