Справа № 342/455/25
Провадження № 1-кп/342/64/2026 

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
учасники судового провадження:
прокурори ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
обвинувачений (цивільний відповідач) ОСОБА_5 
захисник ОСОБА_6 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городенка кримінальне провадження №12025091150000029 від 04.03.2025 про обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Комарів, Галицького району, Івано-Франківської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, депутатом не обирався, раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361, ч.1 ст. 200, ч.2 ст. 200, ч.1 ст. 209 КК України,-
ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_5 вчинив: таємне викрадення чужого майна (крадіжку) вчинене в умовах воєнного стану, вчинене повторно; несанкціоноване втручання в роботу інформаційної (автоматизованої) системи; несанкціоноване втручання в роботу інформаційної (автоматизованої) системи, вчинене повторно; незаконні дії з іншими засобами доступу до банківських рахунків; незаконні дії з іншими засобами доступу до банківських рахунків, вчинені повторно; умисні дії, які виразились у набутті, володінні, використанні майна, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансових операцій, вчинення правочину з таким майном, володіння ним, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом.
Кримінальні правопорушення вчинено при наступних обставинах:
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. Указ Президента України затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14.03. 2022 № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX). У подальшому, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, в останнє Указом Президентом України №26/2025 з 14.01.2025 строком на 90 діб.
Так, 28 січня 2025 року ОСОБА_5 перебував спільно із ОСОБА_7 який являється майстром із виробничого навчання, у приміщенні навчального кабінету №4 Городенківського професійного ліцею, що по вул. Станіславська, 1 в м. Городенка Коломийського району Івано-Франківської області. В той час, ОСОБА_7 попросив ОСОБА_5 змінити рингтон на його мобільному телефоні марки «POCO» та відновити пароль для входу у додаток «Приват24», для чого передав свій телефон, на що ОСОБА_5 погодився. В подальшому, ОСОБА_5 помінявши мелодію дзвінка на мобільному телефоні ОСОБА_7 та відновивши пароль у додатку «Приват24» запам`ятав його. Того ж дня, в період часу з 11:06 год по 11:07 год 28.01.2025 у приміщенні навчального кабінету №4 Городенківського професійного ліцею, ОСОБА_5 тримаючи в руках мобільний телефон ОСОБА_7 та знаючи пароль до мобільного додатку «Приват24», без відома та дозволу власника, здійснив вхід в особистий кабінет останнього. Після цього, ОСОБА_5 реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, тобто, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій, а саме, що обернення чужого майна на свою користь спричинить шкоду його власнику та бажаючи настання таких наслідків, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, таємно, здійснив два перекази грошових коштів із кредитної карти потерпілого ОСОБА_7 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 в сумі по 10 000 гривень кожен, на свою банківську картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_2 . Внаслідок своїх протиправних дій, ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 20 000 гривень, якою розпорядився на власний розсуд.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 31.01.2025 року о 10 год. 31 хв. ОСОБА_5 перебував спільно із ОСОБА_7 який являється майстром із виробничого навчання, у приміщенні навчального кабінету №4 Городенківського професійного ліцею, що по вул. Станіславська, 1 в м. Городенка Коломийського району Івано-Франківської області. Перебуваючи у вказаному кабінеті, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 розмовляли між собою, де під час розмови ОСОБА_7 зазначив, що йому потрібно відлучитися на декілька хвилин та покинув приміщення навчального кабінету, залишивши на робочому столі свій мобільний телефон марки «POCO». В цей час, ОСОБА_5 вирішив підійти до робочого місця ОСОБА_7 та взяти до рук його мобільний телефон з метою подальшого вчинення крадіжки грошових коштів, та переказу їх на свою банківську картку. Тримаючи в руках його мобільний телефон та знаючи пароль до мобільного додатку «Приват24», без відома та дозволу власника, здійснив вхід в особистий кабінет останнього. Після цього, ОСОБА_5 реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, тобто, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій, а саме, що обернення чужого майна на свою користь спричинить шкоду його власнику та бажаючи настання таких наслідків, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, таємно, здійснив переказ грошових коштів із кредитної карти потерпілого ОСОБА_7 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 в сумі 30 000 гривень, на свою банківську картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_2 . Внаслідок своїх протиправних дій, ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 30 000 гривень, а коштами розпорядився на власний розсуд. 
Окрім цього, ОСОБА_5 на шлях виправлення не став, продовжуючи свою злочинну діяльність спрямовану на таємне викрадення грошових коштів, знову вчинив кримінальне правопорушення при наступних обставинах: 14.02.2025 року о 11 год. 30 хв. ОСОБА_5 перебував спільно із ОСОБА_7 який являється майстром із виробничого навчання, у приміщенні навчального кабінету №4 Городенківського професійного ліцею, що по вул. Станіславська, 1 в м. Городенка Коломийського району Івано-Франківської області. Перебуваючи у вказаному кабінеті, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 розмовляли між собою, де під час розмови ОСОБА_7 зазначив, що йому потрібно відлучитися на декілька хвилин та покинув приміщення навчального кабінету, залишивши на робочому столі свій мобільний телефон марки «POCO». В цей час, ОСОБА_5 дочекавшись моменту коли ОСОБА_7 покине приміщення вказаного кабінету, вирішив підійти до робочого місця ОСОБА_7 та взяти до рук його мобільний телефон з метою подальшого вчинення крадіжки грошових коштів, та переказу їх на свою банківську картку. Тримаючи в руках його мобільний телефон та знаючи пароль до мобільного додатку «Приват24», без відома та дозволу власника, здійснив вхід в особистий кабінет останнього. Після цього, ОСОБА_5 реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, тобто, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій, а саме, що обернення чужого майна на свою користь спричинить шкоду його власнику та бажаючи настання таких наслідків, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, таємно, здійснив переказ грошових коштів із кредитної карти потерпілого ОСОБА_7 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 в сумі 11 050 гривень, на свою банківську картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_2 . Внаслідок своїх протиправних дій, ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 11 050 гривень, а коштами розпорядився на власний розсуд. 
Крім того, ОСОБА_5 , перебуваючи у начальному кабінеті №4 Городенківського професійного ліцею, що по вул. Станіславська, 1 в м. Городенка Коломийського району Івано-Франківської області, використав мобільний телефон марки «POCO» який належить вчителю ОСОБА_7 без дозволу останнього та на якому знаходився додаток інтернет-банкінгу «Приват24». Так, 28.01.2025, о 11 годині 06 хвилин та 11 годині 07 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи у начальному кабінеті №4 Городенківського професійного ліцею, що по вул. Станіславська, 1 в м. Городенка Коломийського району Івано-Франківської області, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, використовуючи мобільний телефон марки «POCO», який належить ОСОБА_7 , без згоди останнього, завідомо знаючи пароль, оскільки раніше допомагав здійснювати оплати через мобільний додаток, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без відома та дозволу власника, здійснював вхід в особистий кабінет ОСОБА_7 в інтернет-банкінгу «Приват24». Внаслідок здійснення несанкціонованих втручань в роботу інформаційної (автоматизованої) системи, ОСОБА_5 отримував доступ до особистого кабінету ОСОБА_7 в інтернет-банкінгу «Приват24» та розміщеної в ньому інформації, не маючи на це ні дійсного, ні передбачуваного права.
Також, ОСОБА_5 , перебуваючи у начальному кабінеті №4 Городенківського професійного ліцею, що по вул. Станіславська, 1 в м. Городенка Коломийського району Івано-Франківської області, використав мобільний телефон марки «POCO» який належить вчителю ОСОБА_7 без дозволу останнього та на якому знаходився додаток інтернет-банкінгу «Приват24». Так, 31.01.2025 о 10 годині 31 хвилин та 14.02.2025 о 11 годині 30 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи у начальному кабінеті №4 Городенківського професійного ліцею, що по вул. Станіславська, 1 в м. Городенка Коломийського району Івано-Франківської області, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, використовуючи мобільний телефон марки «POCO», який належить ОСОБА_7 , без згоди останнього, завідомо знаючи пароль, оскільки раніше допомагав здійснювати оплати через мобільний додаток, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без відома та дозволу власника, здійснював вхід в особистий кабінет ОСОБА_7 в інтернет-банкінгу «Приват24». Внаслідок здійснення несанкціонованих втручань в роботу інформаційної (автоматизованої) системи, ОСОБА_5 отримував доступ до особистого кабінету ОСОБА_7 в інтернет-банкінгу «Приват24» та розміщеної в ньому інформації, не маючи на це ні дійсного, ні передбачуваного права.
Крім цього, 28.01.2025 о 11 годині 06 хвилин та 11 годині 07 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи у навчальному кабінеті №4 Городенківського професійного ліцею, що по вул. Станіславська, 1 в м. Городенка Коломийського району Івано-Франківської області, використовуючи мобільний телефон марки «РОСО», який належить ОСОБА_7 , маючи доступ до інформації та перебуваючи в особистому кабінеті ОСОБА_7 , а саме в інтернет-банкінгу «Приват24», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами потерпілого, що знаходились на його банківському картковому рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК», керуючись єдиним злочинним умислом на заволодіння вказаними грошовими коштами, створив два підроблених електронних доручення на переказ грошових коштів у сумі 10 000 гривень кожен, на свою банківську картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Крім цього, 31.01.2025 о 10 годині 31 хвилина та 14.02.2025 о 11 годині 30 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи у навчальному кабінеті №4 Городенківського професійного ліцею, що по вул. Станіславська, 1 в м. Городенка Коломийського району Івано-Франківської області, використовуючи мобільний телефон марки «РОСО», який належить ОСОБА_7 , маючи доступ до інформації та перебуваючи в особистому кабінеті ОСОБА_7 , а саме в інтернет-банкінгу «Приват24», діючи умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами потерпілого, що знаходились на його банківському картковому рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК», керуючись єдиним злочинним умислом на заволодіння вказаними грошовими коштами, створив два підроблених електронних доручення на переказ грошових коштів у сумі 30 000 гривень та 11000 гривень, відповідно, на свою банківську картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Крім цього, в період часу з 28.01.2025 по 03.03.2023 ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, об`єднаний єдиним злочинним умислом, створив заявку на переказ грошових коштів на свої банківські картки № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 із банківської карти потерпілого ОСОБА_7 , до якої мав вільний доступ, таким чином набув, володів та використовував майно, яке фактично одержав злочинним шляхом, у тому числі здійснював фінансові операції з таким майном, знаючи, що таке майно одержано злочинним шляхом. В результаті протиправних дій ОСОБА_5 , в період часу з 28.01.2025 по 03.03.2025 було незаконно перераховано на його розрахункові рахунки № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 грошові кошти в загальні сумі 61 050 гривень з банківської картки потерпілого, чим спричинено ОСОБА_7 майнову шкоду на вищевказану суму.
В подальшому, ОСОБА_5 діючи умисно, з метою легалізації незаконно одержаних грошових коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, використав їх в особистих цілях, а саме здійснював покупки в торгових закладах на території м. Городенка та Коломийського району, Івано-Франківської області на загальну суму 61 050 гривень. 
В судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361, ч.1 ст. 200, ч.2 ст. 200, ч.1 ст. 209 КК України, при обставинах, зазначених в обвинувальному акті, та вважає недоцільним дослідження доказів, які ніким не оспорюються. Щиро розкаявся у вчиненому, просив суд суворо його не карати, та зазначив, що згідний на скорочений розгляд справи. Також, обвинувачений зазначив, що попросив вибачення у потерпілого, працевлаштувався сезонно на роботу і повністю відшкодував шкоду, завдану внаслідок вчинення ним кримінальних правопорушень потерпілому. Засуджує свою поведінку. Запевнив суд, що такого більше не повториться.
Захисник – адвокат ОСОБА_6 ствердив, що обвинувачений розуміє порядок розгляду кримінального провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України та не заперечує щодо розгляду кримінального провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.
Потерпілий ОСОБА_7 та його представник – адвокат ОСОБА_8 зазначили, що згідні на скорочений розгляд справи. 
Суд, за пропозицією прокурора, який зважаючи на визнання вини обвинуваченим та не оспорювання ним фактичних обставин справи, позицію потерпілого, просив провести скорочене судове слідство, враховуючи те, що судом встановлено, що всі учасники правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.
На підставі вищенаведеного, суд, визначивши обсяг доказів, які будуть досліджуватись, здійснив допит обвинуваченого, заслухав пояснення потерпілого, дослідивши характеризуючі дані на обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_5 ствердив, що в січні 2025 був студентом Городенківського професійного ліцею, що в м. Городенка. Пояснив, що 28 січня 2025 року перебував із майстром із виробничого навчання ОСОБА_7 , у кабінеті Городенківського професійного ліцею, що в м. Городенка, де ОСОБА_7 попросив його змінити рингтон на його мобільному телефоні марки «POCO» та відновити пароль для входу у додаток «Приват24», для чого передав йому свій телефон, на що він погодився. Помінявши мелодію дзвінка на мобільному телефоні та відновивши пароль у додатку «Приват24» запам`ятав його. Того ж дня, без відома та дозволу ОСОБА_7 здійснив вхід в його особистий кабінет, де здійснив два перекази грошових коштів із кредитної карти ОСОБА_7 на суму по 10 000 гривень кожен, на свою банківську картку. Також, перебуваючи в навчальному кабінеті в ліцеї 31.01.2025 року, скориставшись тим, що ОСОБА_7 залишив свій мобільний телефон на столі, знаючи пароль до мобільного додатку «Приват24», без відома та дозволу ОСОБА_7 , взяв телефон здійснив вхід в особистий кабінет останнього. І знову здійснив переказ грошових коштів із кредитної карти ОСОБА_7 на свою банківську в сумі 30 000 гривень. Також, так само 14.02.2025 року скориставшись тим, що ОСОБА_7 відлучився із кабінету, залишивши свій телефон на столі, без його відома та дозволу, знову здійснив вхід в особистий кабінет ОСОБА_7 , де здійснив переказ грошових коштів із кредитної карти потерпілого ОСОБА_7 на свою банківську картку в сумі 11 050 гривень. Також ОСОБА_5 ствердив, що 28.01.2025, 31.01.2025 та 14.02.2025, використовуючи мобільний телефон марки «POCO», який належить ОСОБА_7 , без згоди останнього, завідомо знаючи пароль, оскільки раніше допомагав здійснювати оплати через мобільний додаток, діючи умисно, без відома та дозволу власника, здійснював вхід в особистий кабінет ОСОБА_7 в інтернет-банкінгу «Приват24». Крім цього, 28.01.2025 з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 , що знаходились на його банківському картковому рахунку створив два підроблених електронних доручення на переказ грошових коштів у сумі 10 000 гривень кожен, на свою банківську картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК». А пізніше, 31.01.2025 та 14.02.2025, використовуючи мобільний телефон марки «РОСО», який належить ОСОБА_7 , маючи доступ до інформації та перебуваючи в особистому кабінеті ОСОБА_7 , а саме в інтернет-банкінгу «Приват24», повторно, з метою заволодіння грошовими коштами потерпілого, що знаходились на його банківському картковому рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК», створив два підроблених електронних доручення на переказ грошових коштів у сумі 30 000 гривень та 11000 гривень, на свою банківську картку. Крім цього, в період часу з 28.01.2025 по 03.03.2023, створив заявку на переказ грошових коштів на свої банківські картки із банківської карти потерпілого ОСОБА_7 , до якої мав вільний доступ. Всього перерахував із банківської картки ОСОБА_7 на свою картку грошові кошти в сумі 61 050 гривень, які використав у власних цілях, а саме здійснив покупки в торгових закладах на території м. Городенка та Коломийського району, Івано-Франківської області.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильностіОСОБА_5 розуміння ним обставин вчиненого, добровільності та істинності його позиції.
Потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні просив суворо не карати обвинуваченого ОСОБА_5 . Ствердив, що на даний час будь-яких претензій до ОСОБА_5 , не має, оскільки ОСОБА_5 повністю відшкодував завдану йому шкоду. Просив задоволити його заяву про залишення цивільного позову без розгляду. В подальшому потерпілий та його представник подали заяви згідно яких просили завершувати розгляд кримінального провадження без їх участі.
Враховуючи викладене, суд встановив, що вина ОСОБА_5 у вчиненні: таємного викрадення чужого майна (крадіжки) вчиненого в умовах воєнного стану, вчиненого повторно; несанкціонованого втручання в роботу інформаційної (автоматизованої) системи; несанкціонованого втручання в роботу інформаційної (автоматизованої) системи, вчинене повторно; незаконних дій з іншими засобами доступу до банківських рахунків; незаконних дій з іншими засобами доступу до банківських рахунків, вчинені повторно; умисних дії, які виразились у набутті, володінні, використанні майна, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансових операцій, вчинення правочину з таким майном, володіння ним, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом, доведена повністю.
Його дії за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361, ч.1 ст. 200, ч.2 ст. 200, ч.1 ст. 209 КК Україникваліфіковано правильно.
Призначаючи покарання, суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При призначенні покарання, суд виходить з положень ч.2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, бере до уваги положення ст.50 КК України, якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, положення ст. 65 КК України, згідно з якою, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.
Вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.361 КК України, відповідно до ст.12 Кримінального кодексу України відноситься до кримінального проступку.
Вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.361 КК України, відповідно до ст.12 Кримінального кодексу України відноситься до нетяжких злочинів.
Вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.200 КК України, відповідно до ст.12 Кримінального кодексу України відноситься до нетяжких злочинів.
Вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.200 КК України, відповідно до ст.12 Кримінального кодексу України відноситься до нетяжких злочинів.
Вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.209 КК України, відповідно до ст.12 Кримінального кодексу України відноситься до тяжких злочинів.
Також, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного те, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на диспансерному обліку в наркологічному та в психіатричному кабінетах КНП «Городенківська БЛІЛ» Городенківської міської ради не знаходиться, обвинувачений має місце проживання, є особою молодого віку, задовільно характеризується за місцем свого проживання.
Вирішуючи питання про наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд враховує наступне.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 р. № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи. Повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди полягає в добровільному задоволенні винним або іншими особами, зокрема батьками чи близькими родичами, обґрунтованих претензій потерпілого щодо відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди, загладжуванні її в інший спосіб, наприклад, шляхом прилюдного вибачення за завдану образу.
Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18.09.2019 р. у справі №166/1065/18.
Із пояснень обвинуваченого в судовому засіданні та його дій щодо відшкодування завданої шкоди потерпілому вбачається, що посткримінальна поведінка обвинуваченого свідчить про те, що в нього відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь його соціальної небезпечності. Обвинувачений розкаявся у вчиненому, тобто визнав не тільки факт вчинення злочинних дій, а ще й дійсно визнав свою провину у вчинених злочинах, висловлював щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що виражалося в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, відшкодуванні завданих злочином збитків, бажанні виправити наслідки вчиненого, готовність нести кримінальну відповідальність, прагнення в подальшому не вчиняти більше кримінальних правопорушень.
Факт щирого каяття обвинуваченого у вчиненні злочину знайшов своє відображення в матеріалах кримінального провадження, зокрема в його показах, заяві потерпілого про відшкодування йому завданих збитків та відсутності претензій до обвинуваченого, що підтверджує повне відшкодування потерпілому завданого збитку. Крім того, під час досудового розслідування кримінального провадження обвинувачений надавав визнавальні покази щодо обставин вчинених ним кримінальних правопорушень, добровільно надавав для підтвердження цих показів документи та речі, тобто надавав органам слідства допомогу в установленні невідомих їм обставин справи, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень.
Отже, суд вважає, що згідно зі ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є повне визання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, добровільне відшкодування завданого збитку (шкоди).
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.
У судовому засіданні прокурор просив врахувати дані про особу обвинуваченого та обставини вчинення ним вказаних кримінальних правопорушень і призначити йому покарання: у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі; у межах санкції ч. 1 ст. 361 КК України у виді обмеження волі; у межах санкції ч. 2 ст. 361 КК України у виді позбавлення волі; у межах санкції ч.1 ст. 200 КК України у виді штрафу; у межах санкції ч.2 ст. 200 КК України у виді штрафу; у межах санкції ч.1 ст. 209 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, що пов`язані з доступом до електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), автоматизованих систем чи мереж на строк 2 (два) роки, і у відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, що пов`язані з доступом до електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), автоматизованих систем чи мереж на строк 2 (два) роки. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 3 (три) роки. Покласти на обвинувченого обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України. 
Потерпілий просив суворо не карати обвинуваченого. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
Згідно досудової доповіді органу пробації складеної відносно обвинуваченого  ОСОБА_5 , ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній, виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі можливе, не може становити небезпеку для суспільства у тому числі окремих осіб.
Отже, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого  ОСОБА_5 , пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, позицію прокурора щодо міри покарання, думку потерпілого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі; у межах санкції ч. 1 ст. 361 КК України у виді обмеження волі; у межах санкції ч. 2 ст. 361 КК України у виді позбавлення волі; у межах санкції ч.1 ст. 200 КК України у виді штрафу; у межах санкції ч.2 ст. 200 КК України у виді штрафу; у межах санкції ч.1 ст. 209 КК Україниу виді позбавлення волі та із застосуванням вимог ч.1-3 ст.70 та ч.3 ст.72 КК України остаточно призначити покарання, застосувавши принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим.
При цьому суд враховує положення абз.4 п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», в якому зазначено, що при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом повного або часткового їх складання заміна покарань провадиться за правилами, передбаченими ст. 72 КК. Коли за злочини, що утворюють сукупність, призначено основні покарання різних видів, які не підлягають заміні (штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю), суд може застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим або призначити кожне з них до самостійного виконання.
Разом з цим, суд доходить висновку, що одна лише тяжкість вчинених в даному випадку злочинів не може бути єдиною та безумовною підставою для висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а тому враховуючи особу обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують покарання та наявність трьох обставин, що пом`якшують покарання, і хоча ці обставини не є такими, які виправдовують обвинуваченого у вчиненні злочинів, але істотно знижують його суспільну небезпечність, враховуючи, що обвинувачений під час судового розгляду забов`язався в подальшому дотримуватися бездоганної поведінки, що вказує на формування в нього позитивних установок, які додатково свідчать про можливість його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства, тому на переконання суду можливе застосування до обвинуваченого ст.75 КК України, звільнення його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на максимальний строк та покладення на нього обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене, зокрема, як додаткове покарання на строк від одного до трьох років. Позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове покарання може бути призначене й у випадках, коли воно не передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за умови, що з урахуванням характеру кримінального правопорушення, вчиненого за посадою або у зв`язку із заняттям певною діяльністю, особи засудженого та інших обставин справи суд визнає за неможливе збереження за ним права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.
Отже, суд вважає за необхідне застосування додаткового покарання, передбаченого ч.1 ст.209 КК України у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, що пов`язані з доступом до електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), автоматизованих систем чи мереж на строк 2 (два) роки, враховуючи характер вчиненого кримінального правопорушення.
На думку суду, саме таке покарання буде необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню ним нових злочинів, так як іспитовий строк дисциплінує засуджених, привчає їх до додержання законів, нагадує їм, що вони не виправдані, а проходять випробування, від результату якого залежить їх подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування. 
Відповідно до ст.77 КК україни у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.
Щодо додаткового покарання у виді конфіскації майна, яке за санкцією
ст.209 КК є обов`язковим, суд вважає, що воно застосуванню не підлягає, оскільки судом прийнято рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, адже ст.77 КК передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, що можуть бути призначені у такому випадку, серед яких конфіскація майна відсутня.
Отже, при застосуванні положень ст.75 КК України конфіскація майна як додаткове покарання не може бути призначена.
При цьому суд враховує висновок Верховного Суду в Постанові від 16 серпня 2018 року у справі № 183/163/14 (провадження № 51-3549км18).
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Городенківського районного суду Івано-Франківської області слід скасувати.
Речові докази слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Витрати на експерта відсутні.
Щодо заявленого потерпілим ОСОБА_7 цивільного позову про відшкодування обвинуваченим ОСОБА_5 шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, то суд вважає зазначити наступне.
Потерпілий ОСОБА_7 подав до суду цивільний позов у кримінальному провадженні, в якому просив стягнути з ОСОБА_5 , в його користь 61095,78 грн завданої майнової шкоди та 30000 грн моральної шкоди.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.127 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення. Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.ч. 1, 4, 5 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
20.10.2025 потерпілий – цивільний позивач ОСОБА_7 подав до суду заяву, в якій просив, керуючись ст.257 ЦПК України, цивільний позов, заявлений ним до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без розгляду. Обґрунтовуючи подану заяву ОСОБА_7 зазначив, що він як потерпілий у даному кримінальному провадженні, претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_5 не має та в майбутньому мати не буде, оскільки 25 вересня 2025 ОСОБА_5 погасив заборгованість за кредитним договором АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі (тіло кредиту і відсоток за користування). Як доказ надав суду належним чином завірену копію довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 03.10.2025, а 17 жовтня 2025 ОСОБА_5 сплачено в його користь 15000 грн, як компенсацію моральної шкоди.
Згідно ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами. Відповідно до ст. 9 ч. 6 КПК України у разі, якщо положення цього Кодексу не регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Разом з тим, КПК України не врегульовано питання щодо залишення цивільного позову в кримінальному провадженні без розгляду.
У свою чергу, відповідно до ст. 257 ЦПК України, передбачено, що суд може постановити ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
Вказані норми не суперечать вимогам КПК України.
Враховуючи те, що потерпілий – цивільний позивач ОСОБА_7 до початку розгляду справи по суті, подав заяву про залишення позову без розгляду, то суд вважає за необхідне дану заяву задовольнити, цивільний позов ОСОБА_7 про відшкодування обвинуваченим ОСОБА_5 шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, залишити без розгляду.
Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що під час досудового розслідування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , слідчим суддею Городенківського районного суду було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, та в подальшому, за відсутністю клопотань учасників процесу, заходи забезпечення кримінального провадження під час судового провадження не застосовувалися.
Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.08.2022 № 2500-ІХ та положень ч.15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373-374, 394-395, ч.15 ст. 615 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361, ч.1 ст. 200, ч.2 ст. 200, ч.1 ст. 209 КК України та призначити йому покарання:
- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;
- за ч. 1 ст. 361 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;
- за ч. 2 ст. 361 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;
- за ч.1 ст.200 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн (п`ятдесят одна тисяча гривень);
- за ч.2 ст.200 КК України у виді штрафу в розмірі 5000 (п`яти тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85000 грн (вісімдесят п`ять тисяч гривень).
- за ч.1 ст. 209 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, що пов`язані з доступом до електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), автоматизованих систем чи мереж на строк 2 (два) роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, що пов`язані з доступом до електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), автоматизованих систем чи мереж на строк 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5  від відбування основного призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.
На підставі пунктів 1, 2 ч. 1, п.2. ч.3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5  такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 06.03.2025 на мобільний телефон марки «Redmi 13» чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_4 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , без SIM – карти, із чохлом до нього в чорному кольорі, який знаходився у коробці до мобільного телефону – упаковано в спец пакет PSP2043643 із надписами понятих; спортивний костюм фірми «Nike» розміру «М» темно-зеленого кольору, який складається з кофти на замку та капюшоном, а також штанів із двома кишенями по боках – упаковано в спец пакет SUD4034878 із підписами понятих; павербанк марки «DP-40» чорного кольору із коробкою та інструкцією до нього, які упаковано в спец пакет WAR1270728 із підписами понятих - скасувати.
Речові докази: мобільний телефон марки «Redmi 13» чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_4 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , без SIM – карти, із чохлом до нього в чорному кольорі, який знаходився у коробці до мобільного телефону, що упакований в спец пакет PSP2043643 із надписами понятих; спортивний костюм фірми «Nike» розміру «М» темно-зеленого кольору, який складається з кофти на замку та капюшоном, а також штанів із двома кишенями по боках, що упаковано в спец пакет SUD4034878 із підписами понятих; павербанк марки «DP-40» чорного кольору із коробкою та інструкцією до нього, що упаковані в спец пакет WAR1270728 із підписами понятих, які передані на зберігання в камеру схову речових доказів ВП №2 (м.Городенка) (квитанція №564 про прийняття майна на зберігання) – повернути законному володільцю після набрання вироком законної сили.
Цивільний позов потерпілого – цивільного позивача ОСОБА_7 про відшкодування обвинуваченим – цивільним відповідачем ОСОБА_5 шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням - залишити без розгляду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Копія повного тексту вироку, вручається обвинуваченому та прокурору негайно після проголошення його резолютивної частини, відповідно до положень ч.15 ст. 615 КПК України (зі змінами, внесеними згідно з Законом № 2462-ІХ від 27.07.2022).
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, надіслати копію даного вироку суду не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1