ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/22292/25 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Бужак Н.П.
Суддів: Кобаля М.І., Черпака Ю.К. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року, суддя Вісьтак М.Я., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в якому, з урахуванням уточнених вимог, просив:
- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», викладену у Рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 14.11.2024, яке надійшло з листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 03.12.2024 № 2600-02038/229836;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на пільгових умовах відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з наступного дня після звільнення з військової служби, тобто з 03.11.2020, відповідно до подання Сектору з питань пенсійного забезпечення Національної поліції України від 16.10.2024 № 140946/48-2024, з урахуванням вислуги років, яка становить 29 років 08 місяців 22 дні.
Відповідно до ухвали Київського окружного адміністративного суду від 15.05.2025 розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у матеріалах справи доказами.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Не погодившись з рішенням Київського окружного адміністративного суду, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для виходу із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 25 травня 1995 року по 29 листопада 1996 року проходив строкову службу у Збройних Силах України, з 15 серпня 1997 року по 6 листопада 2015 року службу в органах внутрішніх справ, а з 7 листопада 2015 року по 3 листопада 2020 року службу в Національній поліції України.
Відповідно до наказу начальника Департаменту стратегічних досліджень Національної поліції України від 28 жовтня 2020 року № 362 особового складу, на підставі підпункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», позивач був звільнений зі служби з посади головного оперуповноваженого четвертого відділу першого управління Департаменту стратегічних досліджень Національної поліції України з 2 листопада 2020 року.
Водночас, матеріалами справи встановлено, що під час проходження служби в органах внутрішніх справ та Національній поліції України у періоди з 28 липня 2001 року по 17 липня 2015 року та з 7 листопада 2015 року по 2 листопада 2020 року ОСОБА_1 проходив службу у спеціальних підрозділах по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві, згідно з копії військового квитка, серія НОМЕР_1 та послужного списку.
Згідно з переліком посад, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 14 листопада 2007 року № 431 посади, на яких проходив службу ОСОБА_1 у вказані періоди, відносяться до категорії, за якою вислуга років для призначення пенсій зараховується на пільгових умовах, а саме: один місяць служби зараховується як півтора місяця.
Відповідно до наказу Департаменту стратегічних досліджень Національної поліції України від 28 жовтня 2020 року № 362 особового складу, на момент звільнення зі служби в Національній поліції України 2 листопада 2020 року загальна вислуга років позивача становила 29 років 8 місяців 22 дні, з яких календарна вислуга становила 24 роки 8 місяців 23 дні, а пільгова вислуга: 4 роки 11 місяців 29 днів.
25 березня 2024 року позивач звернувся до Департаменту стратегічних досліджень Національної поліції України з проханням повідомити, чи було при звільненні обраховано загальну вислугу років із урахуванням пільгової, і у разі відсутності такого обрахунку провести його, а також підготувати та направити документи, необхідні для оформлення та направлення Сектором з питань пенсійного забезпечення Національної поліції України до відповідного пенсійного органу документів для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до вимог пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Листом від 4 квітня 2024 року № 5178-2024, Департамент стратегічних досліджень Національної поліції України повідомив, що у Департаменті відсутні законні підстави для зарахування пільгової вислуги років до календарної вислуги років, а також для оформлення і подання документів щодо призначення пенсії Позивачу відповідно до зазначеного Закону.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 року (справа №320/19979/24), залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адмміністративного суду від 11 вересня 2024, визнано протиправною бездіяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України в частині відмови обрахувати загальну вислугу років (з урахуванням пільгової) ОСОБА_1 підготувати та направити документи, необхідні для оформлення та направлення Сектором з питань пенсійного забезпечення Національної поліції України до відповідного пенсійного органу документів для призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугою років у відповідності до вимог п. "а" ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зобов`язано Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України обрахувати загальну вислугу років ОСОБА_1 підготувати та направити документи, необхідні для оформлення та направлення Сектором з питань пенсійного забезпечення Національної поліції України до відповідного пенсійного органу документів для призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугою років у відповідності до вимог п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", з врахуванням вислуги років у пільговому обчисленні 29 років 08 місяців 22 дні.
На виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 року у справі № 320/19979/24 Сектор з питань пенсійного забезпечення Національної поліції України, відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1, підготував та 16 жовтня 2024 року надіслав до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві усі необхідні документи для призначення пенсії за вислугу років підполковнику поліції у ОСОБА_2 , як вбачається із копії листа Сектору від 16.10.2024 № 140946/48-2024.
14 листопада 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою повідомити про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду у місті Києві рішення щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.
Листом від 3 грудня 2024 року № 2600-0203-8/229836 Головним управлінням Пенсійного фонду України у місті Києві було встановлено, що на день звільнення позивач мав календарну вислугу 24 роки 8 місяців 23 дні (пільгова вислуга 4 роки 11 місяців 29 днів). Відповідно до пункту «а» статті 12 Закону, пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам та військовослужбовцям контрактної служби, які звільнені з 1 жовтня 2020 року і мають не менше 25 календарних років вислуги. Враховуючи це, у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відмовлено через відсутність необхідної календарної вислуги на день звільнення.
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли у справі, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.
Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини першої статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Стаття 64 Конституції України визначає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Частина друга статті 24 Конституції України встановлює, що не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками професійної належності.
Відповідно до статті 17 Закону № 2262-ХІІ (у редакції на час звільнення позивача зі служби, тобто на 02.11.2020), особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховується, зокрема, служба в органах внутрішніх справ, поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2262-ХІІ особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
До осіб, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах Закону № 2262-ХІІ, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, пункт «б» частини першої статті 1-2 Закону № 2262-ХІІ відносяться особи, звільнені зі служби із числа осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.
Військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби (частина перша статті 2 Закону № 2262-ХІІ).
Відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних роки і більше.
Призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 Закону № 2262-ХІІ, здійснюються органами Пенсійного фонду України (стаття 10 Закону № 2262-ХІІ).
Відповідно до вимог статті 48 Закону № 2262-ХІІ, заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки.
Приписами пункту «б» статті 50 Закону № 2262-ХІІ пенсії відповідно до цього Закону призначаються: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пунктів «а», «в» статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення, а членам сімей зазначених осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, а також пенсіонерів з їх числа з дня смерті годувальника, але не раніше того дня, по який йому сплачено грошове забезпечення або пенсію, крім випадків призначення їм пенсій з більш пізніх строків.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ, крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 № 1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян», врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за № 135/13402 (далі Порядок № 3-1).
Так, пунктом 1 Порядку № 3-1 встановлено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом № 2262-ХІІ, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі міністерства та інші органи).
Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі уповноважені структурні підрозділи).
Днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу, що призначає пенсії, письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою дати їх відправлення (абзац перший пункту 6 Порядку № 3-1).
Згідно з пунктом 16 Порядку № 3-1, при прийманні документів для призначення пенсії орган, що призначає пенсії: перевіряє правильність оформлення заяви й подання про призначення пенсії, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; здійснює попередню перевірку змісту і належного оформлення представлених документів; перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження. Орган, що призначає пенсії, має право вимагати від міністерств та інших органів, заявників дооформлення поданих документів, а також подання додаткових документів та перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.
Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії (пункт 17 Порядку № 3-1).
Відповідно до пункту 18 Порядку № 3-1, рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії.
При призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення (частина четверта статті 17 Закону № 2262-ХІІ).
Відповідно до статті 17-1 Закону № 2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначених вимог Закону № 2262-XII постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (назва та текст постанови в редакції на час звільнення зі служби, тобто на 02.11.2020) (далі Порядок № 393).
З приписів Порядку № 393 слідує, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цього Порядку, зараховується пільговий стаж роботи на встановлених цим Порядком посадах.
Порядок № 393 визначає, які саме види служби зараховуються до вислуги років, та які саме види служби і в яких коефіцієнтах зараховуються на пільгових умовах.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 393 до вислуги років для призначення пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї Постанови, зараховується час проходження служби на пільгових умовах, зокрема один місяць служби за півтора місяці час проходження служби особами начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах боротьби з економічною злочинністю за переліком посад і на умовах, що визначаються Міністерством внутрішніх справ України (абзац двадцять сьомий підпункту «в»).
Окрім того, відповідно до підпункту 4.1.6 пункту 4.1 розділу 4 постанови Верховної Ради України від 16.12.1993 № 3720-XII «Про затвердження Положення про порядок комплектування, матеріально-технічного, військового, фінансового та соціально побутового забезпечення спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю Міністерства внутрішніх справ України» стаж роботи працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю обчислюється з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби у вищезазначених підрозділах згідно з переліком посад, визначених Міністром внутрішніх справ України (копія Постанови Верховної Ради України від 16.12.1993 № 3720-ХІІ, додаток № 16).
Перелік посад працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ, стаж роботи яких обчислюється з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби, затверджений наказом МВС України від 14.11.2007 № 431.
У справі № 805/3923/18-а, Верховний Суд у постанові від 03.03.2021 дійшов наступного висновку:
«Основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу, є Закон № 2262-XII.
Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно правовими актами, зокрема, Постановою № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку».
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03.03.2021 у справі 805/3923/18-а відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 725/1959/17, від 27.03.2018 у справі № 295/6301/17.
Також, Верховний Суд під час розгляду справи № 805/3923/18-а дійшов висновку, що передбачена Порядком № 393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону № 2262-XII і положенням цього Закону не суперечить.
Таким чином, Закон № 2262-XII як єдину, обов`язкову умову призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність у особи певної кількості років певного виду служби (вислуги). При цьому, наявність необхідної вислуги років забезпечує право на пенсію за вислугу років безвідносно до віку, стажу та працездатності особи.
Визначення у Законі № 2262-XII вислуги саме в календарних роках передбачає обов`язкову вислугу усіх календарних днів (365), що в такому випадку і буде становити календарний рік і буде відповідати правилу, закріпленому в частині четвертій статті 17 цього ж Закону, щодо можливості врахування при призначенні пенсії тільки повних років вислуги.
Таким чином, передбачена Законом № 2262-XII календарна вислуга це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік 365 календарних днів, календарний місяць 30 календарних днів).
У свою чергу, передбачені статтею 17-1 Закону № 2262-XII пільгові умови призначення пенсій відповідно до Порядку № 393 полягають у пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років.
При цьому таке зарахування не є самостійним видом вислуги та не конкурує з її календарним обчисленням, а лише передбачає пільгове зарахування вже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при цьому не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.
Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (непільгових) умовах, що і становить суть пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262-XII.
За наслідками розгляду справи № 480/4241/18 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 14.04.2021 дійшов таких висновків:
«У цілях Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб календарна вислуга це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік 365 днів, календарний місяць 30 днів).
Для призначення пенсій за вислугу років за вказаним Законом календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393».
З метою забезпечення єдності та сталості судової практики Верховний Суд у складі Судової палати Касаційного адміністративного суду відступив від висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду від 22.11.2018 у справі № 161/4876/17, від 15.08.2019 у справі № 281/459/17, від 27.03.2020 у справі № 569/727/17 та інших, у яких Верховний Суд дійшов висновку про неможливість пільгового обчислення вислуги років та невідповідність у цій частині Порядку № 393 Закону № 2262-XII» (копія постанови додаток № 18).
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 27.05.2021 у справі № 1340/5060/18, від 08.09.2021 у справі № 320/4635/20, від 16.02.2022 у справі № 804/2630/18, від 22.06.2023 у справі № 480/4288/21. Я
Як вже зазначено колегією суддів вище, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 року (справа № 320/19979/24) визнано протиправною бездіяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо відмови врахувати загальну вислугу років (з урахуванням пільгової) ОСОБА_1 та підготувати необхідні документи для призначення йому пенсії за вислугою років відповідно до п. "а" ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Суд зобов`язав Департамент обчислити загальну вислугу років із урахуванням пільгового періоду 29 років 8 місяців 22 дні, а також підготувати і направити відповідні документи до пенсійного органу.
Разом з тим, Київський окружний адміністративний суд у своєму рішенні в зазначеній справі констатував, що станом на день звільнення стаж служби в поліції для нарахування надбавки за вислугу років становить 24 роки 8 місяців 23 дні; вислуга років на пільгових умовах 4 роки 11 місяців 29 днів, відповідно до Порядку № 393.
Виконуючи рішення суду, Сектор з питань пенсійного забезпечення Національної поліції України підготував і 16 жовтня 2024 року надіслав до Головного управління Пенсійного фонду у м. Києві всі необхідні документи для призначення пенсії підполковнику поліції у запасі ОСОБА_1 , відповідно до копії листа Сектору від 16.10.2024 № 140946/48-2024.
Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про помилковість доводів пенсійного органу про відсутність у позивача на дату звільнення зі служби календарної вислуги років, необхідної для набуття права на пенсію за вислугу років згідно з пунктом «а» статті 12 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки такі спростовуються наявними у справі доказами, нормами чинного законодавства та висновками Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 року (справа № 320/19979/24), яке набрало законної сили, що свідчить про протиправність відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, що становить 24 роки 8 місяців 23 дні; на пільгових умовах 4 роки 11 місяців 29 днів.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року - без змін
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Кобаль М.І.

Черпак Ю.К.