ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2025 року                                
м. Харків
справа № 635/2652/25
провадження № 22-ц/818/3991/25
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів колегії – Пилипчук Н.П., Маміної О.В.
за участі секретаря судового засідання Волобуєва О.О.
сторони справи:
заявник ОСОБА_1 
боржник – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харків справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 28 травня 2025 року у складі судді Якішиної О.М.,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу від 08.04.2025 року у справі №635/2652/25 за заявою ОСОБА_3 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину з ОСОБА_2 , в якій просить скасувати зазначений судовий наказ.
В обґрунтування заяви зазначає, що при видачі судового наказу судом не було враховано, що від першого шлюбу у нього є неповнолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої судовим наказом Харківського районного суду Харківської області з нього стягнуто аліменти в розмірі частини заробітку. Тому заінтересованими особами у цій справі є його перша дружина та старша донька, які не були залучені до участі у справі. Вважає, що ці обставини є істотними і впливають на розгляд справи, оскільки в такому разі суд, враховуючи існування у нього двох дітей, не мав права видавати судовий наказ як на одну дитину.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 травня 2025 в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу відмовлено.
Ухвала мотивована тим, що обставини , на які посилається заявник не є нововиявленими в контексті положень ст. 423 ЦПК України, оскільки самі по собі ці обставини не є підставою для відмови у видачі судового наказу за правилами статті 165 ЦПК України.
Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив ухвалу скасувати, та постановити нове рішення, яким за нововиявленими обставинами по справі задовольнити в повному обсязі-судовий наказ скасувати. Вирішити питання про долучення та долучити заінтересованих осіб по даній справі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд при видачі наказу, не врахував, що вимоги заявниці не є безспірними, оскільки стосуються і інших заінтересованих осіб дочки - ОСОБА_5 та колишньої дружини – ОСОБА_1 , які всупереч нормам ЦПК не були залучені до участі у справі. На момент розгляду справи у ОСОБА_2 було двоє неповнолітніх дітей. Тому належним буде стягнення з ОСОБА_2 1/6 від усіх видів заробітку на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та 1/6 від усіх видів заробітку на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що в сумі становить 1/3 від сукупного доходу позивача. 
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених
Зазначеним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи заявниця ОСОБА_1 та боржник ОСОБА_2 мають спільну дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_1 (а.с.4).
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано за рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13.05.2013 (а.с. 30.
Судовим наказом Харківського районного суду Харківської області від 08 квітня 2025 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 квітня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 302,80 грн.
Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Частиною першою статті 170 ЦПК України визначено, що боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Згідно із частиною восьмою статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.
Частиною першою статті 423 ЦПК України передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Нововиявлені обставини – це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 919/11027/18, провадження № 12-7звг22, пункт 5.3).
Нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17, провадження № 14-549зц18, пункт 26).
Обставини, які могли бути встановлені при розгляді справи в разі виконання учасниками справи та судом вимог процесуального закону (змагальність, диспозитивність тощо), не можуть визнаватися нововиявленими (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 345/1362/20, провадження № 61-8675св21).
Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені процесуальним законом, відсутні, а також якщо ці обставини були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17, провадження № 14-549зц18, пункти 27, 28).
Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 глави 3 розділу V ЦПК України з метою перегляду за нововиявленими обставинами судового наказу про стягнення аліментів дає підстави для висновку, що такими нововиявленими обставинами є юридичні факти, які існували на час видачі судового наказу, є істотними для розгляду заяви про його видачу, тобто могли вплинути на висновки суду про права та обов`язки заявника і боржника. Нововиявлені обставини є також обставини, які виникли після набрання судовим наказом законної сили, але віднесені законом до нововиявлених обставин.
Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами (постанова Верховного Суду від 30 серпня 2021 року у справі № 461/1229/20, провадження № 61-15179св20).
Ключовим для розуміння природи зазначеного виду перегляду судових рішень є тлумачення поняття «нововиявлені обставини». ЄСПЛ зауважує, що процедура скасування судового рішення за нововиявленими обставинами передбачає, що віднайдено докази, які раніше не були об`єктивно доступними та які можуть призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка вимагає скасування судового рішення, має довести, що вона не мала можливості надати суду докази до закінчення судового розгляду і що такі докази мають вирішальне значення для справи.
Системний аналіз практики ЄСПЛ щодо перегляду судових рішень дозволяє зробити висновок, що нововиявленими обставинами можуть бути визнані обставини, які: а) існували під час розгляду справи судом; б) не були відомими суду та учасникам справи під час розгляду справи судом; в) мають істотне значення для справи і можуть призвести до іншого результату судового розгляду (тобто, коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте) (рішення ЄСПЛ від 26 червня 2018 року у справі «Industrial Financial Consortium Investment Metallurgical Union проти України», від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України»).
Враховуючи викладене, як за чинним процесуальним законодавством, так і за сталою практикою ЄСПЛ, до нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.
Визначені законодавчо як нововиявлені, ці обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Такі обставини мають бути відповідним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Отже, процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає існування доказу або факту, який має значення для з`ясування обставин справи, раніше не був відомий, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18, провадження № 12-7звг22).
Чинне законодавство не містить обмежень щодо стягнення на двох дітей половини заробітку (доходу).
Згідно з ч.3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Тож загальна частка доходів, що стягуються із заявника на утримання його дітей, не суперечить чинному законодавству.
Звертаючись з заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами ОСОБА_2 зазначав, що при видачі судового наказу не було взято до уваги істотні обставини, що ОСОБА_6 , окрім малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , має на своєму утриманні ще малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зазначені боржником обставини не є нововиявленими у розумінні закону, не спростовують факти, покладені в основу судового наказу.
Натомість, заявник не позбавлений можливості захистити свої права шляхом подання відповідного позову.
Щодо доводів апелянта про необхідність залучення до участі в якості заінтересованих осіб першу дружину та дитину від першого шлюбу судова колегія погоджується з висновком суду, що вони є необґрунтованими, оскільки стягнення аліментів на другу дитину не впливає на їх права та обов`язки.
Доводи заяви ОСОБА_2 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами свідчать про його незгоду з судовим наказом, що не є підставою для його перегляду за нововиявленими обставинами.
Висновок суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду – без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384, ЦПК України суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 28 травня 2025 року– залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 11.12.2025

Головуючий                                                                         О. Ю.Тичкова

Судді                                                                                 О.В. Маміна

Н.П.Пилипчук