Справа № 565/2980/25
Провадження № 2/565/170/26
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2026 року м.Вараш

Вараський міський суд Рівненської області у складі головуючої судді Бренчук Г.В., за участю секретаря судового засідання Гордійчук Г.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Вараського міського суду Рівненської області справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
ТОВ «Українські фінансові операції» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення 20 437,69 грн заборгованості за кредитним договором №4590748 від 24 квітня 2024 року, 2 422,40 сплаченого судового збору, 10 000,00 грн витрат на правову допомогу. Також позивач просить в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України зобов`язати орган (особу), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3% річних з ОСОБА_1 .
В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 24 квітня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №4590748 відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна»надало  ОСОБА_1 кредит в сумі 2 500,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «Універсал Банк». В подальшому позичальником було підписано додатковий договір від 25 квітня 2024 року та кошти у розмірі 1 500,00 грн від первісного кредитора згідно договору були надіслані платіжною системою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на картку споживача. За даними розрахунку заборгованості за договором №4590748 від 24 квітня 2024 року у період з 24 квітня 2024 року по 27 лютого 2025 року включно первісним кредитором нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 13 437,76 грн.
27 лютого 2025 року ТОВ «Лінеура Україна»на підставі договору факторингу №27/02/2025 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції»набуло, право грошової вимоги до відповідача. До ТОВ «Українські фінансові операції»відповідно до договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №4590748 від 24 квітня 2024 року в сумі 19 437,72 грн, з яких 3 999,96 грн – сума заборгованості за тілом кредиту, 13 437,76 грн – сума заборгованості за процентами, заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам у розмірі 2 000,00 грн
В межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції»з дати факторингу 27 лютого 2025 року донараховано відсотки за 50 календарних днів – 2 999,97 грн. 
Після укладання договору факторингу та переходу права вимоги до позивача, відповідач не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «Українські фінансові операції», ні на рахунки первісного кредитора. Відповідач має заборгованість перед позивачем за договором №4590748 від 24 квітня 2024 року загальною сумою 20 437,69 грн, яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту – 3 999,96 грн, нарахованих процентів первісним кредитором – 13 437,76 грн, відсотки нараховані ТОВ «Українські фінансові операції» - 2 999,97 грн.
Ухвалою суду від 10 грудня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, задоволено клопотання позивача про витребування доказів, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 14 січня 2026 року. 
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Українські фінансові операції».
Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав.
Конверт з судовою повісткою про виклик до суду, направлений відповідачу на адресу зазначену у позовній заяві та у відповіді Департаменту соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради, повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно з вимогами п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України зазначені документи вважаються врученими відповідачу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17, від 12 лютого 2019 року у справі №906/142/18). Отже, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.
Згідно із ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
24 квітня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4590748 відповідно до умов якого товариство зобов`язується надати клієнту кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип кредиту – кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає 2 500,00 грн.
Відповідно до п.1.2.1 за взаємною згодою сторін сума кредиту може бути збільшена, про що сторонами укладається додатковий договір. При цьому сторони погодили, що збільшення суми кредиту можливе до дати здійснення клієнтом першого платежу за договором, відповідно до графіку платежів.
Згідно з п.1.3. договору строк кредитування 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 20 днів. Детальні терміни повернення (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є додатком №1 до договору. 
В п.1.4., 1.4.1договору зазначено, що тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 договору.
Згідно з п.1.5. договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає за стандартною процентною ставкою за весь строк кредитування 12 608,01% річних.
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 16 000,00 грн (п.1.6. договору). 
Відповідно до п.1.8. договору мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби.
В п.2.1. договору зазначено, що товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_2 . 
Відповідно до 2.2. суму кредиту (його частину) товариство перераховує протягом двох днів з моменту укладення договору. Дати надання кредиту: 24 квітня 2024 року або 25 квітня 2024 року.
Додатком №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4590748 від 24 квітня 2024 року є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, відповідно до якої сума кредиту становить 2 500,00 грн, проценти за користування кредитом – 13 500,00 грн, загальна вартість кредиту 16 000,00 грн. 
Договір №4590748 від 24 квітня 2024 року та додаток №1 до договору підписані відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 61344.
24 квітня 2024 року відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 37778 підписано паспорт споживчого кредиту у якому міститься інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткова інформація та інші важливі правові аспекти.
25 квітня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали додатковий договір до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4590748 відповідно до умов якого сторони за взаємною згодою домовились, що товариство зобов`язується надати лієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту, яка надається згідно з додатковим договором складає 1 500,00 грн. 
Сторони домовились внести зміни у п.1.2. договору та викласти його у наступній редакції: «1.2. На умовах, встановлених договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (далі – кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип кредиту – кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 4 000,00 грн» .
Сума кредиту на дату укладення додаткового договору, з урахуванням платежів, здійснених клієнтом за договором, складає 4 000,00 грн (п.1.4. додаткового договору).
В п.1.5., 1.6 додаткового договору зазначено, що строк кредитування та періодичність сплати процентів залишаються незмінними, відповідно до п.1.3 договору. За користуванням кредитом нараховуються проценти на умовах, встановлених п.1.4 Договору.
Відповідно до п.2.1. додаткового договору товариство протягом двох робочих (банківських) днів з моменту укладення додаткового договору надає кредит (додаткову суму) у безготівковій формі шляхом перерахування коштів додаткової суми кредиту за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 . Дати надання додаткової суми кредиту: 25 квітня 2024 року або 26 квітня 2024 року.
Сторони погодили, що в зв`язку зі зміною суми кредиту відповідно до пунктів 1.2 та 1.3. додаткового договору здійснюється коригування зобов`язань клієнта за договором, про що складається новий графік платежів за договором (Додаток №1), що є невід`ємним додатком до даного додаткового договору. Оновлений графік відображає актуальний стан розрахунків/платежів/заборгованості за договором на дату укладення додаткового договору (п.1.11. додаткового договору).
Відповідно до оновленого додатку №1 до договору сума кредиту становить 4 000,00 грн, проценти за користування кредитом – 21 555,00 грн, загальна вартість кредиту 25 555,00 грн. 
Додатковий договір до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4590748 та додаток №1 до договору підписані відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 65678.
25 квітня 2024 року відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 65678 підписано паспорт споживчого кредиту у якому міститься інформація, яка надана споживачу до укладення додаткового договору до договору про споживчий кредит №4590748 від 24 квітня 2024 року.
Підписавши договір №4590748 від 24 квітня 2024 рокувідповідач погодився із зазначеними у договорі умовами та взяв на себе зобов`язання з їх виконання.
З листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №1-0603 від 06 березня 2025 року убачається, що на виконання договору на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12 березня 2019 року, 24 квітня 2024 року о 11:49:10 успішно перераховано на платіжну картку клієнта грошові кошти на суму 2 500,00 грн, номер картки 5375411419359323, номер транзакції в iPay.ua – 379828864, призначення платежу: зарахування 2 500,00 грн на карту НОМЕР_1 .
З листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №1-0603 від 06 березня 2025 року убачається, що на виконання договору на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12 березня 2019 року, 25 квітня 2024 року о 10:57:18 успішно перераховано на платіжну картку клієнта грошові кошти на суму 1 500,00 грн, номер картки 5375411419359323, номер транзакції в iPay.ua – 380430190, призначення платежу: зарахування 1 500,00 грн на карту НОМЕР_1 .
27 лютого 2025 року ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) та ТОВ «Українські фінансові операції» (фактор) уклали договір факторингу №27/02/2025 за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на держання яких належить клієнту.
Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.
Акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №27/02/2025 від 27 лютого 2025 року підписаний сторонами та скріплений печатками 27 лютого 2025 року.
Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу №27/02/2025 від 27 лютого 2025 року до ТОВ «Українські фінансові операції» перейшло право вимоги до  ОСОБА_1 за договором №4590748 від 24 квітня 2024 рокув сумі 19 437,72 грн, з яких 3 999,96 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 13 437,76 грн - заборгованість за відсотками, 2 000,00 грн – заборгованість за пенею, штрафами.
На виконання ухвали суду АТ «Універсал Банк» у листі №БТ/Е-216 від 05 січня 2026 року повідомило, що на ім`я  ОСОБА_1 емітовано картку № НОМЕР_3 . Транзакції, здійснені 24 та 25 квітня 2024 року в сумі 2 500,00 грн та 1 500,00 грн були успішними, кошти зараховані на картку за ініціативою ТОВ «Лінеура Україна».
Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Лінеура Україна» за договором №4590748 від 24 квітня 2024 року, станом на 27 лютого 2025 року заборгованість відповідача становила 19 437,72 грн, з яких: 3 999,96 грн тіло кредиту, 13 437,96 грн проценти за користування, нараховані за період з 24 квітня 2024 року до 27 лютого 2025 року включно, 2 000,00 грн штрафні санкції.
У розрахунку заборгованості ТОВ «Українські фінансові операції» за договором №4590748 від 24 квітня 2024 рокузазначено, що сума основного боргу, на яку нараховується процентна ставка – 3 999,96 грн, процентна ставка – 1,5%, сума нарахованих процентів – 3 000,00 грн, проценти нараховані з 28 лютого 2025 року до 18 квітня 2025 року включно.
Позивач просить стягнути з відповідача 20 437,69 грн заборгованості за договором №4590748 від 24 квітня 2024 року, з яких: 3 999,96 грн заборгованість за основним боргом (сумою кредиту), 13 437,76 грн заборгованість за процентами нарахованими первісним кредитором, 2 999,97 грн заборгованість за процентами нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції».
Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За змістом ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Положеннями ст.514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
У ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У ст.526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань (ст.525 ЦК України).
Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У ст.598 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). 
Згідно із ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що ТОВ «Лінеура Україна» та  ОСОБА_1 в електронній формі уклали договір №4590748 від 24 квітня 2024 року та додатковий договір до нього, ТОВ «Лінеура Україна» належним чином виконало свої договірні зобов`язання, перерахувавши 24 та 25 квітня 2024 року на платіжну картку відповідача кошти в сумі 2 500,00 грн та 1 500,00 грн. Також матеріалами справи підтверджуються обставини переходу права вимоги за вказаним договором на користь позивача.
Обставин, які б спростовували заявлені позовні вимоги та розрахунок заборгованості судом не встановлено, обґрунтованого заперечення щодо нарахованої суми заборгованості та відзиву на позов відповідачем не надано.
Враховуючи, що відповідачем доказів належного виконання своїх договірних зобов`язань суду не надано, факт отримання кредиту та розмір заборгованості не спростовано належними та допустимими доказами, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 20 437,69 грн заборгованості за договором №4590748 від 24 квітня 2024 року.
Щодо позовних вимог в частині нараховування 3 % річних та інфляційних втрат у порядку, передбаченому положеннями ч.10 та 11 ст.265 ЦПК України, до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.10 ст.265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Суд зазначає, що інфляційні втрати не відносяться до відсотків чи пені в розумінні ч.10 ст. 265 ЦПК України.
Нарахування відсотків чи пені у порядку, передбаченому ч.10 ст.265 ЦПК України є правом суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2024 року у справі №910/14524/22 дійшла висновку, що норми процесуального права дають суду певний розсуд у вирішенні питання щодо задоволення або ж відмови в задоволенні відповідного клопотання позивача про продовження нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, оскільки визначають не обов`язок суду зазначити в рішенні про таке нарахування, а можливість. Відповідно суд на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, як-от: майнового стану відповідача, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності, вирішує питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України).
Крім того, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала, що можливість нарахування пені або відсотків до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог). Тобто якщо суд в рішенні по суті спору не стягував пеню або ж відсотки, то не може бути зазначено й про нарахування відсотків або пені до моменту виконання цього рішення суду. Нарахування пені або відсотків у порядку частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є й підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання грошового зобов`язання. Тобто це ті самі відсотки чи пеня, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені правові норми не визначають якоїсь іншої особливої правової природи відсотків чи пені, які нараховуються до моменту виконання судового рішення.
Тож правила наведених норм процесуального права можна застосовувати для продовження на майбутнє нарахування будь-яких відсотків (як за правомірне користування чужими грошовими коштами, так і за неправомірне користування ними) або пені, які розраховуються за методикою, що враховує фактор часу, що передбачені законодавством або договором і які суд вирішив стягнути з боржника на користь кредитора за невиконання певного зобов`язання. Відтак передбачені частиною другою статті 625 ЦК України 3% річних охоплюються приписами частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України), якщо позивач заявив позовну вимогу про стягнення 3% річних за порушення виконання грошового зобов`язання, а суд задовольнив цю вимогу.
Ураховуючи, що позивач не заявляв позовну вимогу про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за ч.2 ст.625 ЦК України та відповідно суд не задовольняв такої вимоги, а тому у суду відсутні підстави для застосування положень ч.10 ст.265 ЦПК України.
Окрім того, відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час.
Отже, вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч.10, 11 ст.265 ЦПК України інфляційних втрат та 3 % річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3 % річних, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Позивач також просить стягнути з відповідача 10 000,00 грн витрат на правову допомогу. 
Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Зі змісту положень даної норми вбачається, що витрати на правничу допомогу адвоката складаються з: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, і ці суми встановлюються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вказаною нормою також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
На підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу суду надано: договір про надання юридичних послуг №01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року, заявку №4590748 на виконання доручення до договору №01/08/2024-А, акт прийому-передачі наданих послуг від 18 листопада 2024 року на суму 10 000,00 грн та детальний опис робіт.
Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч.4 ст.137 ЦПК України.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Allia№ce Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19.
Враховуючи характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих позивачу послуг з правничої допомоги, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача з відповідача 2 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
Керуючись статтями 264, 265, 354, 355 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» 20 437,69 грн заборгованості за договором №4590748 від 24 квітня 2024 року, 2 422,40 грн судового збору, 2 000,00 грн витрат на правову допомогу.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (вул. Глибочицька, буд.40, прим.19, літ. Н, П, м.Київ, код ЄДРПОУ 40966896).
Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Суддя Г.В. Бренчук