ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2025 року
м. Київ
 
справа № 359/7111/22
провадження № 51-740км24
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,                          
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисника                                                   ОСОБА_6 ,
засудженого                                            ОСОБА_7 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого 
 
ОСОБА_7 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  раніше неодноразово судимого, 
 
на вирок Київського апеляційного суду від 13 березня 2025 року у кримінальному провадженні стосовно нього за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК). 
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Київського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року й остаточно призначено ОСОБА_7 за сукупністю вироків покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК (у редакції закону, яка діяла до 21 червня 2017 року) зараховано у строк покарання попереднє ув`язнення ОСОБА_7 за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2019 року з 11 листопада 2015 року по 24 листопада 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
 
Також згідно з ч. 5 ст. 72 КК (у редакції закону, яка діяла після 21  червня 2017 року) зараховано у строк покарання попереднє його ув`язнення за вказаним вироком з 24 по 25 січня 2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
 
Крім того, на підставі ч. 5 ст. 72 КК йому зараховано у строк покарання  попереднє ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 02 вересня 2022 року по 20 червня 2023  року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. 
 
Ухвалено строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту фактичного затримання 02 вересня 2022 року.
 
Вирішено питання щодо долі речових доказів.
 
За вироком суду ОСОБА_7 01 вересня 2022 року о 23:00 в умовах воєнного стану, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного заволодіння чужим майном проник до будинку АДРЕСА_1 , звідки викрав майно на загальну суму 1010 грн. Надалі, будучи викритим на місці вчинення злочину потерпілим ОСОБА_8 , який зробив йому зауваження, з викраденим майном залишив зазначене місце злочину, чим завдав потерпілому майнову шкоду на вказану суму.
 
Ці дії ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч. 4 ст. 186 КК як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з проникненням у житло, вчинені в умовах воєнного стану.
 
Київський апеляційний суд ухвалою від 14 листопада 2023 року апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а вирок місцевого суду - без змін.
 
Постановою Верховного Суду від 02 квітня 2024 року скасовано зазначену ухвалу  та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.   
 
Київський апеляційний суд 13 березня 2025 року скасував вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання і постановив свій, яким призначив засудженому покарання за ч. 4 ст. 186 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років.
 
На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2019 року остаточно призначив  ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк  
7 років 1 місяць.
 
Відповідно до приписів ч. 5 ст. 72 КК зараховано у строк покарання строк  попереднього ув`язнення з 02 вересня 2022 року по 04 липня 2023 року. Вирішено, що строк відбування покарання ОСОБА_7 необхідно рахувати з 05 липня 
2023 року.
 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі засуджений, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кримінально-правової кваліфікації, ставить питання про зарахування у строк покарання - строку попереднього ув`язнення відповідно до ч. 5 ст. 72 КК.
 
Вважає, що апеляційний суд безпідставно не зарахував у строк покарання строку попереднього ув`язнення в період з 11 жовтня 2015 року по 24 листопада 
2016 року, саме у цей період він перебував під вартою в іншому кримінальному провадженні № 12015110100000297 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, і був звільнений з-під варти у зв`язку з неподанням прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою. Строк покарання у вказаному провадженні був частково приєднаний до покарання в цьому кримінальному провадженні на підставі ст. 71 цього Кодексу.  
 
Далі в цьому кримінальному провадженні 02 вересня 2022 року він був затриманий працівниками поліції за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК, і був під арештом до 22 січня 
2024 року, тобто цей період, на його думку, також підлягає зарахуванню у строк покарання.
 
Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні
 
Захисник і засуджений просили касаційну скаргу задовольнити. 
 
Прокурор просив касаційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без зміни. 
 
Мотиви Суду
 
Заслухавши доповідь судді, позицію засудженого, захисника, прокурора, перевіривши доводи касаційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає з огляду на таке.
 
За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Статтею 438 КПК передбачено, що предметами перегляду справи в касаційному порядку можуть бути: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
 
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, у якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
 
Статтею 439 КПК визначено, що після скасування вироку або ухвали судом касаційної інстанції суд першої або апеляційної інстанції здійснює судове провадження згідно із загальними вимогами, передбаченими цим Кодексом, в іншому складі суду. Вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді. При новому розгляді у суді першої чи апеляційної інстанції застосування суворішого покарання або закону про більш тяжке кримінальне правопорушення допускається тільки за умови, що вирок було скасовано у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання за скаргою прокурора, потерпілого чи його представника, а також якщо при новому розгляді буде встановлено, що обвинувачений вчинив більш тяжке кримінальне правопорушення, або якщо збільшився обсяг обвинувачення.
Зазначених вимог закону суд апеляційної інстанції під час нового апеляційного розгляду по перегляду вироку місцевого суду дотримався.
 
Висновок судів про доведеність винуватості та кваліфікація дій у касаційній скарзі не оспорюються.
 
Доводи засудженого про необґрунтоване незарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення в період з 11 жовтня 2015 року по 24 листопада 
2016 року є безпідставними.
 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 раніше був засуджений вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15  травня 2019 року за ч. 3 ст. 185 КК (справа № 359/4585/15) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць і його звільнено на підставі ст. 75 цього Кодексу від відбування призначеного покарання з випробуванням з установленням іспитового строку 2 роки. 
 
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК зараховано у строк відбування покарання строк тримання ОСОБА_7 під вартою в період з 11 листопада 2015 року 
по 24 листопада 2016 року та з 24 по 25 січня 2019 року.
 
Київський апеляційний суд 20 вересня 2022 року скасував зазначений вирок 
у частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК та ухвалив новий, за яким визнав вважати його засудженим за ч. 3 ст. 185 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць, а в іншій частині залишив без змін. 
 
Апеляційний суд, переглядаючи вирок місцевого суду в цьому кримінальному провадженні, обґрунтовано не зарахував у строк відбування покарання період з 11 листопада 2015 року по 24 листопада 2016 року, оскільки він стосується перебування під вартою в іншому кримінальному провадженні (справа 
№ 359/4585/15) і вже був врахований у строк призначеного покарання, а тому на момент ухвалення вироку суду від 13 березня 2025 року ОСОБА_7 вважався особою, котра відбуває покарання за попереднім вироком суду. 
 
У цьому кримінальному провадженні апеляційний суд діяв відповідно до вимог ст. 71 КК та призначив остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю вироків,  частково приєднавши невідбуте покарання за попереднім вироком близько до мінімальної межі.     
       
Вирок апеляційного суду відповідає приписам ст. 370 КПК і містить достатні мотиви, якими керувався суд, ухвалюючи рішення.
 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були підставами для скасування або зміни судового рішення, під час розгляду кримінального провадження в суді касаційної інстанції не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Київського апеляційного суду від 13 березня 2025 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                           ОСОБА_3