ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року 
м. Черкаси

Справа № 703/1991/25		
Провадження № 22-ц/821/1697/25		
категорія: 304070000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Василенко Л. І., 
суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

учасники справи: 
позивач – Комунальне підприємство «Смілакомунтеплоенерго»,
відповідач –  ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 червня 2025 року у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
11.04.2025 КП «Смілакомунтеплоенерго» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь Підприємства борг за надання послуг з постачання теплової енергії в розмірі 7 048,41 грн, втрати від інфляції в сумі 723,47 грн, 3% річних в сумі 184,94 грн, пеню в розмірі 223,83 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору.
Позовну заяву обґрунтовано тим, що з 01.02.2018 КП «Смілакомунтеплоенерго», є надавачем послуг в сфері теплопостачання згідно рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради від 23.02.2018 за № 70 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг», в тому числі і у житлове приміщення, квартиру відповідача, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 25.10.2021.
Згідно інформаційної довідки з ДРРПНМ № 417257327 від 11.03.2025 квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
Оскільки, відповідач належним чином не виконувала свій обов`язок по оплаті за отримані послуги з постачання теплової енергії (в тому числі на загальнобудинкові потреби опалення) та за абонентське обслуговування, у неї утворилась заборгованість перед позивачем за період з жовтня 2021 року по березень 2025 року включно в розмірі 7 048,41 грн.
Позивач зазначив, що не виконання обов`язку з оплати житлово-комунальних послуг відповідачем порушує його права щодо отримання плати за надані послуги, а також порушує фінансовий стан Підприємства та спричиняє збитки.
Нарахування плати за надані послуги, у період виникнення заборгованості, здійснювалося за тарифами, затвердженими рішеннями виконавчого комітету Смілянської міської ради № 83 від 28.02.2019, № 511 від 21.10.2021, № 392 від 30.09.2022, № 365 від 28.09.2023 та № 506 від 26.09.2024.
У будинку АДРЕСА_3 встановлено прилад комерційного обліку теплової енергії – тепловий лічильник. Нарахування за послуги здійснювалося за тарифами, що діяли у відповідний період та згідно показників засобу обліку теплової енергії з розрахунку на опалювальну площу.
Зобов`язання по укладенню договору покладено на споживача, а договір на надання житлово-комунальних послуг є договором приєднання.
Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 25.10.2021, згідно якого КП «Смілакомунтеплоенерго» як виконавець надає споживачам послуги, є договором приєднання, відповідно до ст. 634 ЦК України та публічним договором згідно ст. 633 ЦК України.
Порядок нарахування та оплати за спожиті послуги, передбачений п. п. 30-39 Індивідуального договору від 25.10.2021.
Факт постачання теплової енергії у будинок, в якому знаходиться квартира споживача підтверджується спільними актами з балансоутримувачем будинку, про подачу теплової енергії кожного опалювального сезону, які розпочинаються та завершуються згідно до рішень виконавчого комітету Смілянської міської ради.
Оскільки відповідач споживав надані послуги, не відмовлявся від них у законному порядку, то згідно ст. ст. 205, 901-903 ЦК України, договір про надання послуг з централізованого теплопостачання між сторонами фактично відбувся (конклюдентний договір).
У відповідності до ст. ст. 549-551 ЦК України та п. 45 Індивідуального договору від 25.10.2021, у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01% суми боргу за кожен день прострочення.
Виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання – боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.
У зв`язку з вищевикладеними обставинами, КП «Смілакомунтеплоенерго» звернулось до суду з даним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 червня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь КП «Смілакомунтеплоенерго» борг за надання послуг з постачання теплової енергії за період з жовтня 2021 року по березень 2025 року включно у сумі 7 048,41 грн, інфляційні втрати у сумі 723,47 грн, 3% річних у сумі 184,94 грн, пеню у сумі 223,83 грн та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2 422,40 грн, а всього – 10 603,05 грн.
Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що відповідачем ОСОБА_1 своїх контррозрахунків заборгованості не здійснено та до матеріалів справи не приєднано, хоча з часу відкриття провадження у даній справі до часу розгляду справи по суті в неї було достатньо часу як для отримання всіх необхідних даних для їх складання, так і для самого їх складання, а тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що розрахунки заборгованості відповідача за послугу з постачання теплової енергії та за абонентське обслуговування з жовтня 2021 року по березень 2025 року здійснені КП «Смілакомунтеплоенерго» з дотриманням Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315, внаслідок чого є належним та допустимим доказом у даній справі.
Зазначив, що додана відповідачем ОСОБА_1 до заперечень на відповідь на відзив копія рахунку на оплату послуги з постачання теплової енергії за вересень 2024 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_4 , не є доказом відсутності нарахувань позивачем за послугу з постачання теплової енергії, яка надається споживачу за вказаною адресою , оскільки, як вбачається з матеріалів справи у вересні 2024 року така послуга споживачам будинку АДРЕСА_3 , у тому числі і відповідачу ОСОБА_1 не надавалася та нарахування заборгованості останній за таку послугу за вересень 2024 року позивачем не здійснювалося.
Доказів повного або часткового погашення ОСОБА_1 спірного боргу позивачу КП «Смілакомунтеплоенерго», матеріали справи не містять та відповідачем не надано.
Оцінивши подані КП «Смілакомунтеплоенерго» розрахунки інфляційних втрат від несплати коштів, 3% річних за користування коштами та пені за несвоєчасне виконання зобов`язання, з точки зору допустимості та належності, суд дійшов висновку, що такі були проведені із застосуванням відповідних розрахунків, належним чином обґрунтовані та мотивовані, а тому підлягають до задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
08 серпня 2025 року, ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права та за не повного з`ясування обставин справи, подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 червня 2025 року та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. 
В обґрунтування апеляційної скарги вказала, що судом першої інстанції приєднано до матеріалів справи пояснення позивача від 12.06.2025, які є заявами по суті справи, але через відсутність її повідомлення про надходження цінного листа від АТ «Укрпошта», вона не отримала вказані документи та не змогла подати заперечення на них.
Зазначила, що позовні вимоги позивача не підтверджуються належними та допустимими доказами, оскільки на підтвердження нарахувань, позивач у формули застосовує площу будинку «за даними абонентської бази Підприємства, що отримана від попереднього постачальника теплової енергії та від уповноважених осіб співвласників багатоквартирного будинку, проте попереднього постачальника теплової енергії ТОВ «Смілаенергоінвест» було усунено через низку зловживань та порушено декілька кримінальних справ. 
Вказала, що в розрахунках заборгованості позивача також наявні арифметичні помилки, адже в листопаді 2023 року позивач стверджує, що виявив кв. 183 розміром 50,1 кв. м, при цьому 11 426,15 + 50,1 = 11 476,25 кв. м, а в таблиці 1 поясненнях позивача – 11 476,15 кв. м.
Щодо ненадання контррозрахунку, вказала, що направляла запити до Міністерства розвитку громад та територій України та до ОСББ «Тясмин» про надання довідки про загальну опалювальну площу будинку включно з площею підвалів, техпідпіль та горищ, проте відповідей не отримала, а тому не може надати свої контррозрахунки, не знаючи загальної площі будинку. 
Окрім того, в рішенні суд зазначив, що позивачем надано інформацію щодо розміщення відомостей, передбачених ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», п. 5 Постанови № 830, зазначене посилання для здійснення доступу до такої інформації в мережі Інтернет. В своїх пояснення за вих. №1091 від 12.06.025 позивач стверджує, що інформація відносно адреси, опалювальної площі (об`єм) будинку, максимального теплового навантаження будинку, наявності чи відсутності індивідуального теплового пункту, наявності чи відсутності вузла (вузлів) комерційного обліку тощо для кожного багатоквартирного будинку розміщено на сайті КП «Смілатеплокомуненерго» за посиланням http://skte.com.ua/informacziya-po-budinkah. Проте, зробивши відповідний запит за даним посиланням, можна побачити, що дата створення даного посилання – 01.06.2025, тож зрозуміло, що до цієї дати жодної інформації розміщено не було, а тому є всі законні підстави вважати Індивідуальний договір від 29.10.2021 нікчемним.
Зазначила, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги твердження позивача щодо помилок в роботі лічильника у зв`язку з відсутністю електроенергії, проте будинок в якому розташована її квартира жодного разу не вимикали від електропостачання, оскільки він знаходиться на одній лінії з об`єктом критичної інфраструктури. 
Також звернула увагу на невірне визначення годин роботи котельні у листопаді 2023 року.

Відзив на апеляційну скаргу 
04.09.2025 КП «Смілакомунтеплоенерго» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому вказало, що судом першої інстанції жодних порушень норм матеріального та/або процесуального права допущено не було, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16.06.2025 в повній мірі відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.
Зазначило, що неотримання скаржником чи неповідомлення АТ «Укрпошта» про надходження на адресу скаржника цінного листа ніяким чином не залежить ні від суду, ні від дій сторони позивача, який належним чином виконав свій обов`язок щодо надсилання іншому учаснику справи екземпляру поданих ним пояснень та надання суду доказів на підтвердження надіслання іншому учаснику справи таких документів, таким чином жодного порушення принципів змагальності суд першої інстанції в ході судового розгляду справи не допускав.
Вказало, що законодавчо визначено, що для розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії у будівлі/будинку приймаються дані щодо загальної площі приміщень, зазначені у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, або дані, зазначені у документах, що посвідчують право власності на приміщення, проте позивач офіційно не отримував від співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_5 .
Щодо посилання скаржника про невірне визначення годин роботи котельні у листопаді 2023 року, зазначило, що за листопад 2023 року дійсно взято у розрахунок 707 годин, виходячи з наступного: листопад має 30 календарних днів по 24 години на добу, що становить 720 годин. Подача теплоносія почалась 01.11.2023 року не в 00:00 год, а в 9:50 ранку, тимчасові зупинки котельні за листопад 2023 року згідно акту зупинки котельні складали 2 год. 40 хв., тобто подача теплоносія становить 707 годин (720-13).
Звернув увагу, що, відповідачем не наведено жодної обставини, яка свідчила б про підстави вважати індивідуальний договір нікчемним.
Щодо посилань скаржника на те, що судом першої інстанції безпідставно прийнято до уваги твердження позивача щодо помилок в роботі лічильника в зв`язку з відсутністю електроенергії, зазначив, що дане твердження є необґрунтованим, оскільки позивач ніяким чином в роботу лічильника втручатися не може.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій 
Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 70 від 23.02.2018 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» вирішено: 1) Визначити виконавців житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та послуг з постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм власності, зокрема, КП «Смілакомунтеплоенерго» з 01.02.2018; 2) Виконавці житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та послуг з постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм несуть повну відповідальність, передбачену чинним законодавством, за ненадання або неякісне надання послуг (а.с. 19).
Рішеннями виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області № 83 від 28.02.2019 «Про коригування тарифів на послуги з централізованого опалення та теплову енергію для КП «Смілакомунтеплоенерго», № 511 від 21.10.2021, № 392 від 30.09.2022, № 365 від 28.09.2023 та № 506 від 26.09.2024 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій, інших споживачів для комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго», встановлено КП «Смілакомунтеплоенерго» тарифи для населення на послугу з централізованого опалення, зокрема, для населення на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії: рішенням № 83 – 2300,21 грн/Гкал (з ПДВ); рішенням № 511 – 2544,00 грн/Гкал; рішенням № 392 – 2742,86 грн/Гкал; рішенням № 365 – 2945,02 грн/Гкал; рішенням № 506 – 2300,21 грн/Гкал (а.с. 20, 21-22, 23-24, 25-26, 27-28).
ОСОБА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 13.11.1996 органом приватизації Смілянського міськвиконкому, та Договору дарування від 20.08.2003, посвідченого Смілянською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 1975, є власником квартири АДРЕСА_6 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 417257327 від 11.03.2025 (а.с. 8).
З виписки КП «Смілатеплокомуненерго» по рахунку за постачання теплової енергії та за абонентське обслуговування вбачається, що по о/р НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 в період з жовтня 2021 року по березень 2025 року оплата не здійснювалась (а.с. 9).
Відповідно до розрахунку втрат від інфляції (розрахунок з урахуванням продовження строків та мораторію на нарахування санкцій (для житлово-комунальних послуг) на період дії карантину (з 12.03.2020 по 30.06.2023) та воєнного стану (з 24.02.2022 по 09.05.2025)) відповідачу нараховано втрати від інфляції в сумі 723, 47 грн (а.с. 10).
З розрахунку відсотків за користування коштами (розрахунок з урахуванням продовження строків та мораторію на нарахування санкцій (для житлово-комунальних послуг) на період дії карантину (з 12.03.2020 по 30.06.2023) та воєнного стану (з 24.02.2022 по 09.05.2025)) відповідачу нараховано 3% річних в сумі 184,94 грн (а.с. 10 зворотній бік). 
Згідно розрахунку пені за несвоєчасне виконання зобов`язань (розрахунок враховує продовження строків на період дії в Україні карантину (з 12.03.2020 до 30.06.2023) та воєнного стану (з 24.02.2022 до 09.05.2025)) відповідачу нараховано пеню в розмірі 223,83 грн (а.с. 11).
29.10.2021 на офіційному сайті Смілянської міської ради за посиланням http://smila-rada.gov.ua опубліковано Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 25 жовтня 2021 року (а.с. 12-17, 18).
Згідно п. 1 Індивідуального договору, цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України.
Відповідно до п. 2 Індивідуального договору, даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному веб-сайті Смілянської міської ради http://smila-rada.gov.ua.
Згідно п. 4 Індивідуального договору, фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги.
Відповідно до п. 5 Індивідуального договору, виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», та складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; частини обсягу теплової енергії на задоволення загально будинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. 
Згідно п. 11 Індивідуального договору, обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будинку комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 №315. 
Якщо будинок оснащено двома та більше вузлами комерційного обліку теплової енергії відповідно до вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяг спожитої послуги у будинку визначається як сума показань таких вузлів обліку. За рішенням співвласників багатоквартирного будинку розподіл обсягу спожитої теплової енергії здійснюється для кожної окремої частини будинку, обладнаної вузлом комерційного обліку послуги.
Одиницею вимірювання обсягу спожитої послуги є гігакалорія (Гкал).
Відповідно до п. 23 Індивідуального договору, зняття показань засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) розподільного обліку теплової енергії (приладів-розподілювачів теплової енергії) здійснюється щомісяця споживачем, крім випадів, коли зняття таких показань здійснюються виконавцем за допомогою системи дистанційного зняття показань. 
Згідно п. 30 Індивідуального договору, споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послуги, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830 (Офіційний вісник України, 2019 р., №71, ст.2507), - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 року №1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плата за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця: http://smila-rada.gov.ua/content/nakaz-vid-21102021-no-242.
Відповідно до п. 31 Індивідуального договору, вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.
Згідно п. 32 Індивідуального договору, розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігається з початком і закінченням календарного місяця відповідно.
Відповідно до п. 33 Індивідуального договору, виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. 
Згідно п. 34 Індивідуального договору, споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Відповідно до п. 36 Індивідуального договору, під час здійснення оплати споживач зобов`язаний зазначити розрахунковий період, за який вона здійснюється, та призначення платежу (плата виконавцю, сплата пені, штрафів). У разі коли споживачем не визначено розрахунковий період або коли не зазначений споживачем період виникнення переплати, виконавець має право зараховувати такий платіж (його частину в розмірі переплати) в рахунок заборгованості споживача за минулі розрахункові періоди у разі її наявності (за винятком погашення пені та штрафів, нарахованих споживачеві), а у разі відсутності такої заборгованості – в рахунок майбутніх платежів споживача, починаючи з найближчих періодів від дати здійснення платежу.
Згідно п. 37 Індивідуального договору, у разі коли споживач вніс плату виконавцю за розрахунковий період не в повному обсязі або більшому, ніж зазначено в рахунку, обсязі, виконавець здійснює зарахування коштів згідно з призначенням платежу. За відсутності призначення платежу – у тому порядку: в першу чергу – в рахунок плати за послуги; в другу чергу – в рахунок плати за абонентське обслуговування. 
Відповідно до п. 38 Індивідуального договору, споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього договору.
Згідно пп. 1 п. 40 Індивідуального договору, споживач має право одержувати своєчасно та належної якості послугу згідно із законодавством та умовами цього договору.
Відповідно до пп. 3 п. 41 індивідуального договору, споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленим відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором.
Згідно пп. 5 п. 42 Індивідуального договору, виконавець має право звертатися до суду в разі порушення споживачем умов цього договору.
Відповідно до пп. 1-2 п. 43 Індивідуального договору, виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість послуги згідно із законодавством та умовами цього договору; забезпечити надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору.
Згідно п. 51-52 Індивідуального договору, цей договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.
З акту подачі теплоносія від 25.10.2021, який складено представниками КП «Смілакомунтеплоенерго» та ОСББ, вбачається, що теплоносій від котельні № 1 подано по тепловому лічильнику, зокрема до будинку АДРЕСА_3 (а.с. 32).
З актів подачі теплоносія від 01.11.2022, від 01.11.2023, від 01.11.2024, які складені представниками КП «Смілакомунтеплоенерго» та ОСББ, вбачається, що теплоносій від котельні № 1 подано по тепловому лічильнику, зокрема до будинку АДРЕСА_3 (а.с. 32 - зворотній бік, 33, 33 - зворотній бік).
У зведених відомостях вимірювальних параметрів «Сводная ведомость измеряемых пераметров» за періоди: з 25.10.2021 по 31.10.2021; з 01.11.2021 по 30.11.2021; з 01.12.2021 по 29.12.2021; з 30.12.2021 по 30.01.2022; з 31.01.2022 по 27.02.2022; з 28.02.2022 по 30.03.2022; з 31.03.2022 по 06.04.2022; з 01.11.2022 по 29.11.2022; з 30.11.2022 по 29.12.2022; з 30.12.2022 по 30.01.2023; з 31.01.2023 по 27.02.2023; з 28.02.2023 по 02.04.2023; з 01.11.2023 по 29.11.2023; з 30.11.2023 по 28.12.2023; з 29.12.2023 по 29.01.2024; з 30.01.2024 по 28.02.2024; з 29.02.2024 по 31.03.2024; з 01.11.2024 по 28.11.2024; з 29.11.2024 по 29.12.2024; з 30.12.2024 по 29.01.2025; з 30.01.2025 по 27.02.2025; з 28.02.2025 по 31.03.2025 відображені щоденні та щогодинні показники теплових лічильників № 22229, № 22377, № 22177 у вказані проміжки часу, які встановлено в будинку АДРЕСА_3 , зокрема: час роботи, температуру, тепло Гкал, тиск, помилки (а.с. 34 – 55).
Витягом з рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області від 24 червня 2005 рік за № 609; актом № 368 про відключення квартири (нежитлового приміщенні, секції, під`їзду, будинку) від внутрішньо будинкових мереж від 26 вересня 2006 року підтверджується факт відключення квартири АДРЕСА_2 (а.с. 68 – 69, 70).
Актом № 638 від 26.06.2006 про відключення квартири (нежитлового приміщення, секції, під`їзду, будинку) від внутрішньобудинкових мереж підтверджується, що у квартирі по АДРЕСА_1 проведено відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП (а.с. 71 – 72).
З довідки ОСББ «Тясмин» від 15.04.2025 № 3-01-01 вбачається, що загальна житлова площа житлового будинку АДРЕСА_3 становить 11 890 кв. м (а.с. 98).

Мотивувальна частина 
Позиція Черкаського апеляційного суду
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог .
Вивчивши матеріали справи за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд згідно нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Відповідно до вимог п. 6 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, від 16 вересня 2020 року у справі № 755/10683/17, від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц).
Одночасно, згідно ч. 3 ст. 13 Конституції України та ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України, яка регламентує тягар утримання майна, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положення ст. 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном.
Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема й на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).
Частиною 1 ст. 19 «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Статтями 20, 21 «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Крім того, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води передбачені статтями 21 та 22 цього Закону.
Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація, а послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води.
Згідно ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Статтями 67, 68 ЖК України встановлено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
КП «Смілатеплокомуненерго» здійснює нарахування за постачання теплової енергії відповідачу за затвердженими в установленому порядку тарифами.
На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Порядку формування тарифів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2021 року № 869 та затвердженого на Підприємстві розрахунку плати за абонентське обслуговування на одного абонента для споживачів послуги з постачання теплової енергії в багатоквартирному будинку, яке не перевищує граничного розміру передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 808, директором КП «Смілакомунтеплоенерго» видано накази № 242 від 21 жовтня 2021 року, № 80 від 30 вересня 2022 року, № 80 від 12 вересня 2023 року та № 63 від 19 вересня 2024 року «Про встановлення плати за абонентське обслуговування», якими вирішено встановити розмір плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента на місяць для послуги з постачання теплової енергії, що надається споживачу багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами щомісяця протягом року. 
В будинку АДРЕСА_3 встановлено прилад комерційного обліку теплової енергії – тепловий лічильник, згідно ст. 3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
Статтею 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначено, що рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем на основі показань вузла комерційного обліку згідно вимоги ст. ст. 9 – 11 цього Закону.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 13.11.1996 органом приватизації Смілянського міськвиконкому, та Договору дарування від 20.08.2003, посвідченого Смілянською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 1975, є власником квартири АДРЕСА_6 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.03.2025 за №417257327.
Відповідач ОСОБА_1 , як споживач комунальної послуги, яка надається позивачем КП «Смілакомунтеплоенерго» їй як власнику квартири АДРЕСА_2 , має особовий рахунок № НОМЕР_2 .
Витягом з рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області від 24.06.2005 за № 609 та актом № 368 про відключення квартири (нежитлового приміщенні, секції, під`їзду, будинку) від внутрішньо будинкових мереж від 26.09.2006 підтверджується факт відключення квартири АДРЕСА_2 .
Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.
Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.
Згідно з п. 28 Правил споживачі, які відмовились від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення.
Тому власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі (постанова Верховного Суду від 22 грудня 2020 року в справі № 311/3489/18, провадження № 61-22793 св 19).
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» у будівлях обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку, розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку, приладів розподілювачів теплової енергії відповідно до частин другої четвертої цієї статті.
Споживачам, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами розподілювачами теплової енергії/вузлами розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), обсяг спожитої теплової енергії визначається за їхніми показаннями відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, але не менше мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії серед інших споживачів у будівлі відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 10 Закону «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
У постанові від 26 лютого 2020 року в справі № 159/6776/18 Верховного Суду дійшов таких висновків: «Відповідно до пункту 12 вказаних Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії, споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі квартири за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку.
Підпунктом 2.1.1. п. 2.1. Методики встановлено можливість визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування за показами приладу обліку лише у разі, якщо системою будинкового обліку передбачено окремий прилад обліку теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування; у інших випадках - визначення кількості теплової енергії проводиться розрахунковим способом, за формулами, зазначеними у пунктах 2.1.-2.2. Методики.
Так, згідно з п. 2 ч. 2, ч. 6 ст. 10 Закону, обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.
Відповідно, попередню редакцію п. 12 Правил доповнено ч. 3, в якій зазначено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку.»
Судом встановлено, що належна ОСОБА_1 квартира АДРЕСА_2 , знаходиться у багатоквартирному будинку, а внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною, будинок не від`єднано від системи централізованого опалення, встановлено загальнобудинковий лічильник з обліку теплової енергії, здійснюється опалення місць загального користування, тому ОСОБА_1 , як власниця квартири, зобов`язана нести витрати з теплопостачання, утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).
За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача.
Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг є договором приєднання.
Відповідно до п. 3 Розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами визначеними цим Законом.
29 жовтня 2021 року на офіційному сайті Смілянської міської ради за посиланням http://smila-rada.gov.ua опубліковано індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 25 жовтня 2021 року.
Згідно п. 1 Індивідуального договору, цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України.
Відповідно до п. 4 Індивідуального договору, фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги.
Згідно п. 30 Індивідуального договору, споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послуги, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 (Офіційний вісник України, 2019 р., №71, ст.2507), - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 року №1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плата за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця: http://smila-rada.gov.ua/content/nakaz-vid-21102021-no-242.
Відповідно до п. 38 Індивідуального договору, споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього договору.
Згідно пп. 3 п. 41 Індивідуального договору, споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленим відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором.
Відповідно до пп. 1-2 п. 43 Індивідуального договору, виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість послуги згідно із законодавством та умовами цього договору; забезпечити надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору.
Пунктами 51-52 Індивідуального договору визначено що, цей договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.
Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до норм ст. 641, 642 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.
Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 вчиняла дії які були спрямовані на відкликання своєї відповіді про прийняття пропозиції.
Посилання скаржника в апеляційній скарзі щодо нікчемності індивідуального договору не знайшли свого підтвердження з огляду на наступне.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 19.02.2024 в справі №567/3/22, вказав, що нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. 
Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». 
В той же час, відповідачем не наведено обставин, які б свідчили про підстави вважати Індивідуальний договір нікчемним, посилання скаржника на те, що договір Індивідуальний договір був завантажений на сайт 01.06.2025 спростовується скріншотом із сайту Смілянської міської ради з якого вбачається, що «Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 25.10.2021 опубліковано пт. 29/10/2021 – 14:34» (а.с. 18).
В апеляційній скарзі скаржниця зазначила, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позовні вимоги КП «Смілакомунтеплоенерго» не були підтвердженні належними та допустимими доказами, зокрема, щодо загальної площі багатоквартирного будинку, яка використовується позивачем при проведенні розрахунків.
Згідно з п. 10 розділу І Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315, базою для розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії у будівлі/будинку за відсутності приладів розподільного обліку теплової енергії є опалювана площа приміщень, зазначена у договорі про надання послуги з постачання теплової енергії. 
У разі, якщо відомості про опалювану площу не були надані споживачем, базою для розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії у будівлі/будинку за відсутності приладів розподільного обліку теплової енергії є загальна площа приміщення у метрах квадратних, визначена за даними, зазначеними у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а у разі відсутності у ньому інформації про окремі приміщення - за даними, зазначеними у документах, що посвідчують право власності на такі приміщення. 
Таким чином, законодавчо визначено, що для розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії у будівлі/будинку приймаються дані щодо загальної площі приміщень, зазначені у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, або дані, зазначені у документах, що посвідчують право власності на приміщення. 
Частиною 2 ст. 78 ЦПК України в визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Матеріалами справи встановлено, що від співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_5 позивач не отримував.
Разом з тим, в своїх поясненнях КП «Смілакомунтеплоенерго» зазначало, що дані стосовно площ багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , (в т.ч. загальної опалювальної площі квартир на централізованому опаленні, загальної опалювальної площі квартир на індивідуальному опаленні), маються в абонентній базі Підприємства, яка отримана від попереднього постачальника теплової енергії та від уповноважених осіб співвласників багатоквартирного будинку, яка формувалася шляхом отримання правовстановлюючих документів на приміщення від споживачів та з державних реєстрів. 
Позивач не заперечував, що ці показники час від часу корегуються, проте, це відбувається виключно з огляду на надання споживачами актуальних документів, що посвідчують право власності на квартири, витягів з ДРРПНМ, технічної документації. 
За таких обставин, вказівка на помилковість висновків суду з цього приводу не відповідає дійсності.
Посилання скаржниці на те, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги твердження позивача щодо помилок в роботі лічильника в зв`язку з відсутністю електроенергії суд апеляційної інстанції не приймає до уваги з огляду на наступне.
Відповідно до зведених відомостей обліку ТЕ, які містяться в матеріалах справи, лічильником фіксується час його відключення і сумарна кількість часу який він не працював. 
У зв`язку з цим, працівниками абонентного відділу КП «Смілакомунтеплоенерго» проводилось донарахування кількості спожитої теплової енергії споживачам, шляхом визначення середнього споживання теплової енергії за 1 годину відповідно до кількості годин відсутності електроенергії (часу який лічильник не працював) та місячного споживання, згідно зведеної відомості обліку ТЕ лічильником. 
Перевіривши вищевказані дані, колегія суддів порушень прав відповідача не виявила. Крім того, всі нарахування при наявності помилок в роботі лічильника, вчинялися позивачем із застосуванням середніх показників – середнього споживання теплової енергії за одну годину, кількості годин, коли відсутнє електропостачання, а також місячного споживання згідно із зведеною відомістю.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором не виконувала, чим порушила права та законні інтереси позивача.
Згідно з наданою позивачем випискою по рахунку, якій була дана належна оцінка судом першої та апеляційної інстанцій сума боргу відповідача за надані послуги з централізованого опалення становить 7 048,41 грн.
Крім того, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, якщо основне зобов`язання боржником не виконано.
Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (п. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (п. 3 ст. 549 ЦК України).
До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а у разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором.
Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання.
Водночас, формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знеціненім грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
В даному випадку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що КП «Смілакомунтеплоенерго» жодного порушення прав ОСОБА_1 при проведенні розрахунків наявного у неї боргу (в тому числі при нарахуванні втрат від інфляції, 3 % річних від простроченої суми та пені) не допускало і правомірно застосувало до даних правовідносин положення ст. ст. 549-551, 625 ЦК України.
Оцінюючи поданий позивачем загальний розрахунок заборгованості з точки зору допустимості та належності, суд апеляційної інстанції враховує, що такий був проведений із застосуванням відповідних розрахунків, належним чином обґрунтований та мотивований.
Таким чином, вирішуючи спір районний суд правильно визначився з характером позовних вимог та прийняв обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства.
В апеляційній скарзі скаржниця посилалась на порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, вказуючи на те, що суд в порушення ч. 7 ст. 43 ЦПК України, приєднав до матеріалів справи подані стороною позивача пояснення від 12.06.2025, які є заявами по суті справи, але через відсутність її повідомлення про надходження цінного листа від АТ «Укрпошта», скаржник не мала змоги отримати ці документи та надати свої заперечення, проте апеляційний суд не погоджується з даним твердженням з огляду на наступне.
Згідно з вимогами ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. 
Згідно з ч. 5 ст. 174 ЦПК України, суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне. 
В ході розгляду справи, відповідач ставила під сумнів правильність проведених нарахувань за поставлену теплову енергію та заперечувала нарахування, виконані позивачем, і саме з метою усунення сумнів у правомірності дій позивача, 12.06.2025 КП «Смілакомунтеплоенерго» надало свої пояснення. 
Зазначені пояснення направлялися стороні відповідача цінним листом з описом вкладеного з трек номером № 2070109786484, підтвердження чому мається в матеріалах справи. 
Неотримання скаржником чи неповідомлення АТ «Укрпошта» про надходження на адресу скаржника цінного листа не залежить ні від суду, ні від дій сторони позивача, який належним чином виконав свій обов`язок щодо надсилання іншому учаснику справи екземпляру поданих ним пояснень та надання суду доказів на підтвердження надіслання іншому учаснику справи таких документів.
У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.05.2018 №925/125/14). 
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає порушення вимог ч. 7 ст. 43 ЦПК України чи принципів змагальності судом першої інстанції в ході судового розгляду справи.
Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі доводами, не вбачає.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення в апеляційній інстанції, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись ст. ст. 258, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 червня 2025 року– залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Текст постанови складено 24 грудня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков