ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 583/1976/24
провадження № 51-3954км25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 , 
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 вересня 2024 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 07 липня 2025 року щодо 
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 вересня 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.
Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та цивільного позову у провадженні.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 вирішено рахувати з часу його затримання - з 06 лютого 2024 року.
За вироком районного суду, 05 лютого 2024 року близько 19:30 ОСОБА_6 та ОСОБА_8 після сумісного вживання алкогольних напоїв прийшли до квартири за місцем проживання останнього ( АДРЕСА_2 ), де продовжили вживати алкогольні напої та перебували при цьому в стані алкогольного сп`яніння. Далі на побутовому ґрунті виникла сварка, під час якої ОСОБА_6 та ОСОБА_8 для з`ясування стосунків вийшли до кухонної кімнати, де між ними почалася бійка. А саме, ОСОБА_8 , перебуваючи в положенні стоячи навпроти ОСОБА_6 , завдав останньому один удар кулаком правої руки в ліве око, спричинивши садно в ділянці нижньої повіки ліворуч та крововилив в ділянці білкової оболонки лівого ока по зовнішньому краю, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Внаслідок цього удару ОСОБА_6 опинився перед робочою поверхнею кухонної шафи, на якій знаходився кухонний ніж з дерев`яною ручкою, а ОСОБА_8 позаду нього. Бажаючи отримати перевагу в бійці шляхом застосування ножа для спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 правою рукою взяв з робочої поверхні кухонної шафи вищевказаний ніж. Спостерігаючи це, ОСОБА_8 сказав «куди ти взяв ніж». В цей час ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи реальну можливість настання від його дій суспільно небезпечних наслідків у виді смерті ОСОБА_8 , і хоча не бажаючи настання саме цих наслідків, але свідомо допускаючи їх настання, тобто діючи з непрямим умислом на скоєння вбивства ОСОБА_8 , розвернувшись наліво, здійснив декілька ударів металевим лезом ножа, який тримав у правій руці в бік ОСОБА_8 , який знаходився позаду нього та намагався захиститися від ударів ножем своєю лівою рукою.
Внаслідок зазначених дій ОСОБА_6 , ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у виді рани щілиноподібної форми в ділянці лівої кисті по тильній поверхні в проекції 2-3 фаланг; рани щілиноподібної форми в ділянці лівої кисті по тильній поверхні між 1 і 2 фалангами, рани лінійної форми в ділянці носо-губного трикутника справа; рани щілиноподібної форми грудної клітки зліва в 4-му міжребер`ї, по передній акселярній лінії.
Причиною смерті ОСОБА_8 стала проникаюча колото-різана рана грудної клітки зліва в 4-му міжребер`ї, по попередній акселярній лінії з пошкодженням серця, нижньої долі лівої легені, яка призвела до гострого малокрів`я.
Сумський апеляційний суд ухвалою від 07 липня 2025 року залишив без змін вирок районного суду, а апеляційну скаргу сторони захисту - без задоволення.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У поданій касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , покликаючись на неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та призначити новий розгляд кримінального провадження щодо його підзахисного в суді першої інстанції.
Свою позицію обґрунтовує неповнотою судового розгляду та упередженістю суду, оскільки: 
- обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 надійшов до суду 30 квітня 2024 року і того ж дня було призначено підготовче судове засідання, що вважає порушенням закону, при цьому сторона захисту була присутня під час підготовчого судового засідання в режимі відеоконференції, однак адвокат такого клопотання не подавав; 
- суддя ОСОБА_9 під час розгляду кримінального провадження щодо його підзахисного допускала упередженість та висловлювання щодо некомпетентності захисника ОСОБА_10 , що підтверджується протоколами судових засідань від 05 та 06 серпня 2024 року, тому їй було заявлено відвід. Наполягає, що заяву про відвід судді ОСОБА_9 розглянуто поверхово без належної перевірки доводів цієї заяви, оскільки про дату, час і місце розгляду цього питання судом не повідомлено завчасно сторонам, що підтверджується наявністю лише протоколу від 07 серпня 2024 року, що свідчить про порушення ст. 376 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). Таким чином не погоджується з відмовою районного суду у задоволенні клопотання про відвід складу суду.
Також стверджує, що матеріалами кримінального провадження не підтверджено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_6 вчинив умисне вбивство ОСОБА_8 , оскільки судом не спростовано позицію сторони захисту, що ОСОБА_6 завдав ударів ножем ОСОБА_8 внаслідок самозахисту, про що свідчать поранення останнього. Не враховано, що потерпілий здійснив напад на засудженого шляхом захвату лівою рукою за шию ОСОБА_6 та обхопив свою руку в ділянці зап`ястя та почав зі значною фізичною силою притискати останнього до себе, чим спричинив асфіксію дихальних шляхів. Вважає, що за таких умов та з огляду на показання експерта ОСОБА_11 суд повинен був задовольнити клопотання сторони захисту про призначення слідчого експерименту та додаткової експертизи, однак цього не зробив, що, на думку захисника, також свідчить про неповноту судового розгляду.
Підсумовуючи, зазначає, що на вказані порушення зверталась увага апеляційного суду, проте вони не виправлені, а, отже, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню. Крім іншого покликається на те, що апеляційний суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження за апеляційною скаргою сторони захисту, оскільки дослідив апеляційні доводи поверхово, не встановлював та не перевіряв повноваження захисника - адвоката ОСОБА_10 , який незаконно здійснював свої повноваження під час апеляційного розгляду, чим було порушено право на захист обвинуваченого.
Позиції учасників судового провадження
На касаційну скаргу сторони захисту надійшло письмове заперечення прокурора Охтирської окружної прокуратури ОСОБА_12 , який, обґрунтовуючи свою позицію щодо безпідставності доводів захисника, просить залишити без змін оскаржувані судові рішення.
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити, прокурор ОСОБА_5 зазначила, що касаційна скарга сторони захисту підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду - скасуванню.
Мотиви Суду

За приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вирішуючи питання про наявність зазначених підстав, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
У касаційній скарзі захисник заперечує повноту судового розгляду, ставить під сумнів правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірка в силу ст. 433 КПК до повноважень Суду законом не віднесено.
Разом із цим, перевіряючи справу в порядку касаційної процедури було встановлено істотне порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.
Відповідно до статей 370, 419 КПК в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Судове рішення повинно бути ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Тобто закон вимагає від суду проаналізувати доводи, викладені в апеляційній скарзі, і дати на них мотивовані відповіді. Недотримання цих положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке призводить до скасування судового рішення. 
Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених 
у статтях 2, 7 КПК, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства. 
Апеляційний суд фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 цього Кодексу.
У розумінні законодавця, у разі заперечення стороною захисту доведеності винуватості особи у вчиненні інкримінованого злочину при здійсненні апеляційного провадження має бути ретельно перевірено, чи встановив місцевий суд усі обставини, які згідно зі ст. 91 КПК підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, оскільки обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях, а протилежне суперечить статтям 17, 373 цього Кодексу.
Отже, гарантоване обвинуваченому право на справедливий суд означає, що під час апеляційного перегляду не допускається формального підходу до розгляду аргументів сторони захисту, їхнє спростування повинно бути переконливим із наведенням доказів, оцінка яких відповідає ст. 94 КПК.
Суд апеляційної інстанції під час перегляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 цих вимог кримінального процесуального закону не дотримався та належним чином не перевірив доводів, викладених в апеляційній скарзі сторони захисту, а використання апеляційним судом загальних формулювань суду першої інстанції не свідчить про ретельність та ґрунтовність оскаржуваної ухвали.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, не погодившись із вироком місцевого суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу. Так, сторона захисту свою позицію мотивувала невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вони були зроблені внаслідок неповного, однобічного дослідження доказів, наявних в матеріалах кримінального провадження, і без належного з`ясування дійсних аспектів події.
При цьому, на думку захисника, стороною обвинувачення не надано достатніх та належних доказів, які б «поза розумним сумнівом» доводили винуватість ОСОБА_6 саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, адже, як наполягав адвокат, поза увагою районного суду залишилось те, що: - потерпілий ОСОБА_8 здійснив напад на ОСОБА_6 шляхом захвату лівою рукою за останнього, обхопив свою руку в ділянці зап`ястя та почав зі значною фізичною силою притискати обвинуваченого до себе, чим спричинив асфіксію дихальних шляхів ОСОБА_6 , через що останній перебував у небезпеці для свого життя та вживав заходів для самозахисту; - слідчий експеримент проведено за участі статиста, який не відповідав статурі та зросту особі потерпілого ОСОБА_8 , через що захисник заявляв клопотання про проведення повторного слідчого експерименту з відповідним статистом та призначення додаткової судово - медичної експертизи. На підставі цього, сторона захисту просила повторно дослідити докази, навівши їх в клопотанні.
Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що апеляційний суд хоч і виклав доводи сторони захисту, наведені в апеляційній скарзі, однак не розкрив їх змісту у достатній мірі, не зазначив мотивованих підстав з яких доводи апеляційної скарги захисника визнано необґрунтованими. 
На думку Верховного Суду, апеляційний суд формально розглянув апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_10 та не дав обґрунтованих відповідей на його основні доводи, зокрема й ті, що стосуються перебування ОСОБА_6 у стані необхідної оборони та кваліфікації його дій.
Оцінка належності, допустимості та достовірності доказів мала б дозволити апеляційній інстанції дійти розуміння про їх достатність для ухвалення судом першої інстанції законного рішення. Питання про достатність належних, допустимих і достовірних доказів є надзвичайно важливим у їх оцінці, оскільки дозволяє суду апеляційної інстанції встановити неповноту, неточність та суперечності в доказовому матеріалі. 
Проте оскаржуване судове рішення не містить переконливих мотивів щодо оцінки сукупності зібраних доказів на які вказувала сторона захисту в апеляційній скарзі.
Під час апеляційного розгляду залишилося без ретельної перевірки питання, чи додержався місцевий суд вимог ст. 91 вказаного Кодексу щодо обставин, які належать до предмета доказування. Замість цього апеляційний суд фактично обмежився згодою з районним судом щодо наявності в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, однак ніяким чином не спростував доводи сторони захисту про протилежне.
Також колегія суддів уважає слушними доводи касаційної скарги адвоката ОСОБА_7 про те, що апеляційний суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження за апеляційною скаргою сторони захисту, оскільки не встановлював та не перевіряв повноваження захисника - адвоката ОСОБА_10 , що призвело до порушення права на захист обвинуваченого, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 405 КПК апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою.
Так, згідно з приписами статей 342-343 КПК у призначений для судового розгляду час головуючий відкриває судове засідання і оголошує про розгляд відповідного кримінального провадження. Секретар судового засідання доповідає суду, хто з учасників кримінального провадження, інших осіб, за клопотанням або скаргою яких у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється судове провадження, а також хто з викликаних та повідомлених судом осіб прибув у судове засідання та хто бере участь у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, встановлює їх особи, перевіряє повноваження захисників і представників, з`ясовує, чи вручено судові виклики та повідомлення тим, хто не прибув, і повідомляє причини їх неприбуття, якщо вони відомі.
Виконання зазначених приписів є гарантією дотримання прав учасників судового провадження, в тому числі права обвинуваченого на захист, та спрямовані на ефективну реалізацію таких прав під час здійснення судового провадження.
Цих вимог суд апеляційної інстанції не дотримався в повній мірі.
Відповідно до ч. 1 ст. 45 КПК захисником є адвокат, який здійснює захист підозрюваного, представництво інтересів юридичної особи, стосовно якої здійснюється провадження щодо застосування заходів кримінально-правового характеру у спеціальному порядку, особи, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, обвинуваченого, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, а також особи, стосовно якої передбачається розгляд питання про видачу іноземній державі (екстрадицію).
Частиною 1 ст. 50 КПК встановлено, що повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: 1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; 2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 18 листопада 2019 року (справа № 648/3629/17) ствердила, що повноваження адвоката у кримінальному провадженні слід вважати належним чином підтвердженими, якщо захисник до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю надав хоча б один із документів, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 50 КПК, а саме: або ордер, виданий відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», або договір із захисником, або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги).
Положеннями ч. 1 ст. 52 КПК передбачено, що участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів.
Повертаючись до матеріалів цього провадження, слід зазначити, що  ОСОБА_6 було визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, який, відповідно до ст. 12 КК, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.
Під час касаційного розгляду встановлено, що в матеріалах кримінального провадження наявний ордер № 1019687 на надання правової допомоги ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_10 у Охтирському РВП ГУНП в Сумській області та Охтирському міськрайонному суді Сумської області (т. 1, а. к. п. 172). При цьому документів, які відповідно до вимог закону уповноважували б захисника ОСОБА_10 на представництво інтересів обвинуваченого ОСОБА_6 у суді апеляційної інстанції, матеріали провадження не містять.
Тобто під час апеляційного розгляду колегія суддів Сумського апеляційного суду не переконалась, що адвокат ОСОБА_10 має право не лише подавати апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , так як мав повноваження на захист останнього в районному суді, а й представляти обвинуваченого в суді апеляційної інстанції.
За таких обставин колегія суддів уважає, що апеляційний суд формально розглянув апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_10 у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину, належним чином не перевірив її доводів, а також і повноваження адвоката в суді апеляційної інстанції, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. 
Доводи, викладені в касаційній скарзі адвоката ОСОБА_7 , які за своїм змістом є аналогічними доводам апеляційної скарги адвоката ОСОБА_10 , зокрема, що стосуються невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, питання щодо перебування ОСОБА_6 у стані необхідної оброни, мають бути належно перевірені під час нового апеляційного перегляду.
З урахуванням наведеного, касаційна скарга захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК через істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого ретельно перевірити доводи апеляційної скарги сторони захисту, у тому числі і щодо правильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Крім цього, колегія суддів зауважує, що касаційний розгляд здійснюється згідно з правилами розгляду в суді апеляційної інстанції з урахуванням певних особливостей (ст. 434 КПК). У свою чергу, ст. 418 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції ухвалює рішення в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу, який зобов`язує суд, серед іншого, вирішити питання про запобіжний захід.
Беручи до уваги мету застосування заходів забезпечення кримінального провадження, яка передбачає досягнення дієвості цього провадження, Суд уважає за необхідне обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Сумського апеляційного суду від 07 липня 2025 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Обрати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк не більше 60 днів, до 19 лютого 2026 року включно.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3