УКРАЇНА
АНАНЬЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа №491/26/26
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2026 року	м.Ананьїв	

Ананьївський районний суд Одеської області у складі головуючої у справі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 , вивчивши в порядку спрощеного провадження, в залі суду в місті Ананьїв Одеської області, без проведення судового засідання, за відсутності учасників судового провадження, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12025167180000172, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 грудня 2025 року, за обвинуваченням у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.162 КК України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 13 березня 2012 року Ширяївським РВ ГУМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 , уродженця с. Мар`янівка Ширяївського району Одеської області, проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 , не одруженого, українця, громадянина України, раніше судимого: 1) 25 березня 2025 року Ананьївським районним судом Одеської області за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1020 гривень; 2) 17 квітня 2025 року Ананьївським районним судом Одеської області за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1360 гривень, на підставі ст.71 ч.1 КК України приєднано частково невідбуту частину покарання за вироком Ананьївського районного суду Одеської області від 25 березня 2025 року та остаточно призначено покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 гривень; 3) 10 червня 2025 року Ананьївським районним судом Одеської області за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, до покарання у виді громадських робіт строком 200 годин; 4) 27 жовтня 2025 року Ананьївським районним судом Одеської області за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, до покарання у виді обмеження волі строком на один рік шість місяців, на підставі ст.71 ч.1 КК України приєднано повністю невідбуту частину покарання за вироком Ананьївського районного суду Одеської області від 10 червня 2025 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у вигляді громадських робіт строком на 200 (двісті) годин, фактично не відбутим 200 годинам громадських робіт, що відповідно до п.4 ч.1 ст.72 КК України дорівнює 25 (двадцяти п`яти) дням обмеження волі та остаточно призначено покарання у виді обмеження волі строком на один рік шість місяців 25 днів, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на посаді розвідника розвідувального відділення розвідувального взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 у військовому званні «солдат», 
-захисник обвинуваченого – адвокат ОСОБА_4 ,
-прокурори у кримінальному провадженні: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 
-потерпіла – ОСОБА_21 ,
ВСТАНОВИВ:
На адресу Ананьївського районного суду Одеської області з Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12025167180000172, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 грудня 2025 року, за обвинуваченням у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.162 КК України, ОСОБА_3 .
Матеріали справи містять, передбачене ч.ч.1, 3 ст.302 КПК України, клопотання прокурора про здійснення розгляду обвинувального акту щодо кримінального проступку в спрощеному провадженні.
Ухвалою суду від 20 січня 2026 року зазначене клопотання прокурора задоволено та прийнято рішення про здійснення розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_3 в порядку спрощеного провадження, а саме вивчення його та доданих до нього матеріалів і ухвалення вироку.
У відповідності до ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Вивченням обвинувального акту встановлено, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на посаді розвідника розвідувального відділення розвідувального взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 , у військовому звані «солдат», 14 грудня 2025 року близько 15 години 00 хвилин, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , вступив у словесну суперечку зі своєю колишньою співмешканкою ОСОБА_21 , під час якої у ОСОБА_3 виник протиправний умисел, спрямований на спричинення останній тілесних ушкоджень. Надалі, того ж дня, близько 15 години 00 хвилин, ОСОБА_3 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, на ґрунті раптово виниклого конфлікту з особистих мотивів, з метою реалізації свого протиправного умислу, спрямованого на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_21 , умисно наніс два удари кулаком правої руки в область обличчя своїй колишній співмешканці ОСОБА_21 , внаслідок чого спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді синців обох очей, що згідно з п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Крім того, ОСОБА_3 15 грудня 2025 року близько 15 години 00 хвилин, прийшов до домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел, спрямований на незаконне проникнення до житла, яке перебуває у володінні та користуванні ОСОБА_21 та в подальшому, 15 грудня 2025 року близько 15 години 00 хвилин, ОСОБА_3 , реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, в порушення вимог ст.30 Конституції України, яка гарантує недоторканість житла чи іншого володіння особи, за відсутності власника, без дозволу та всупереч його волі, через неогороджену територію, незаконно проник на територію вказаного домоволодіння, та продовжуючи свій протиправний умисел, спрямований на незаконне проникнення до житла, підійшовши до дверей будинку, що знаходиться за вищевказаною адресою, належного ОСОБА_21 , переконавшись у відсутності власника, відчинив незачинені вхідні двері вказаного будинку та незаконно проник в середину, чим порушив право на недоторканість до житла.
За наведених обставин стороною обвинувачення ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних проступків, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме умисному легкому тілесному ушкодженні, ч.1 ст.162 КК України, а саме незаконному проникненні до житла особи.
У відповідності до ч.2 ст.382 КПК України у вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Як вбачається з заяви ОСОБА_3 , складеної в присутності його захисника – адвоката ОСОБА_4 , ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.162 КК України, висловлює згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, повідомляє про ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК України та висловлює згоду з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.
З заяви потерпілої ОСОБА_21 вбачається, що вона згодна із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлена з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК України та згодна з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, встановив, що під час вивчення обвинувального акту підтверджено факт скоєння ОСОБА_3 кримінальних проступків, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч.1 ст.125. ч.1 ст.162 КК України. 
Відповідно до ч.1 ст.1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.
Частиною 1 ст.50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Частиною 1 ст.65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до положень ч.2 ст.12 КК України кримінальні правопорушення, вчинені ОСОБА_3 , є кримінальними проступками.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно зі ст.66 КК України, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, яка відповідно до ст.67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_3 , є вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах.
З матеріалів справи вбачається, що своїми діями ОСОБА_3 не заподіяв потерпілій матеріальну шкоду.
Санкцією ч.1 ст.125 КК України передбачено застосування до винної особи покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року.
При цьому, з урахуванням обставин справи та особи обвинуваченого суд приходить до висновку, що за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, ОСОБА_22 має бути призначено покарання у виді двохсот годин громадських робіт.
Санкцією ч.1 ст.162 КК України передбачено застосування до винної особи покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років.
При цьому, з урахуванням обставин справи та особи обвинуваченого суд приходить до висновку, що за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, ОСОБА_22 має бути призначено покарання у виді обмеження волі на строк два роки.
Частиною 1 ст.70 КК України визначено, що при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
При цьому, при призначенні ОСОБА_3 остаточного покарання за вчинення кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.162 КК України, суд вважає за доцільне застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, та остаточне покарання ОСОБА_3 призначити у виді двох років обмеження волі.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.61 КК України покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці. Обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років. Обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.
Як було зазначено вище та встановлено матеріалами справи, ОСОБА_3 є раніше судимим: 1) 25 березня 2025 року Ананьївським районним судом Одеської області за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1020 гривень; 2) 17 квітня 2025 року Ананьївським районним судом Одеської області за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1360 гривень, на підставі ст.71 ч.1 КК України приєднано частково невідбуту частину покарання за вироком Ананьївського районного суду Одеської області від 25 березня 2025 року та остаточно призначено покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 гривень; 3) 10 червня 2025 року Ананьївським районним судом Одеської області за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, до покарання у виді громадських робіт строком 200 годин; 4) 27 жовтня 2025 року Ананьївським районним судом Одеської області за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, до покарання у виді обмеження волі строком на один рік шість місяців, на підставі ст.71 ч.1 КК України приєднано повністю невідбуту частину покарання за вироком Ананьївського районного суду Одеської області від 10 червня 2025 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у вигляді громадських робіт строком на 200 (двісті) годин, фактично не відбутим 200 годинам громадських робіт, що відповідно до п.4 ч.1 ст.72 КК України дорівнює 25 (двадцяти п`яти) дням обмеження волі та остаточно призначено покарання у виді обмеження волі строком на один рік шість місяців 25 днів.
Частиною 1 ст.71 КК України визначено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
В пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання роз`яснено, що за сукупністю вироків покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.
Згідно ч.ч.2, 4 ст.71 КК України при складанні покарань за сукупністю вироків загальний строк покарання не може перевищувати максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. При складанні покарань у виді позбавлення волі загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, не повинен перевищувати п`ятнадцяти років, а у випадку, якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є особливо тяжким злочином, загальний строк позбавлення волі може бути більшим п`ятнадцяти років, але не повинен перевищувати двадцяти п`яти років. При складанні покарань у виді довічного позбавлення волі та будь-яких менш суворих покарань загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, визначається шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Крім того, судом встановлено, що вироком Ананьївського районного суду Одеської області від 10 червня 2025 року, у відповідності до ч.3 ст.72 КК України, було ухвалено, що покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 гривень 00 копійок згідно вироку Ананьївського районного суду Одеської області від 17 квітня 2025 року, яким засуджено ОСОБА_3 , виконувати окремо.
При цьому, згідно ч.3 ст.72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Матеріалами кримінального провадження не встановлено сплату ОСОБА_3 штрафу в розмірі 1700,00 гривень згідно вироку Ананьївського районного суду Одеської області від 17 квітня 2025 року.
З урахуванням викладеного, покарання у вигляді штрафу, призначене ОСОБА_3 , має виконуватися окремо.
Враховуючи, що ОСОБА_3 вчинив кримінальні проступки після постановлення вироку Ананьївського районного суду Одеської області від 27 жовтня 2025 року, але до повного відбуття покарання, суд доходить висновку про необхідність призначення останньому остаточного покарання із застосуванням положень ст.71 КК України, шляхом повного приєднання невідбутого покарання за попереднім вироком суду до покарання за новим вироком, оскільки матеріали не містять відомостей про відбуття ОСОБА_3 покарання за вироком суду від 27 жовтня 2025 року, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців і 25 (двадцять п`ять) днів.
Зазначеного висновку суд дійшов виходячи з того, що ОСОБА_3 , згідно вимоги на судимість та матеріалів кримінального провадження раніше судимий, а саме: 1) 25 березня 2025 року Ананьївським районним судом Одеської області за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1020 гривень; 2) 17 квітня 2025 року Ананьївським районним судом Одеської області за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1360 гривень, на підставі ст.71 ч.1 КК України приєднано частково невідбуту частину покарання за вироком Ананьївського районного суду Одеської області від 25 березня 2025 року та остаточно призначено покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 гривень; 3) 10 червня 2025 року Ананьївським районним судом Одеської області за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, до покарання у виді громадських робіт строком 200 годин; 4) 27 жовтня 2025 року Ананьївським районним судом Одеської області за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, до покарання у виді обмеження волі строком на один рік шість місяців, на підставі ст.71 ч.1 КК України приєднано повністю невідбуту частину покарання за вироком Ананьївського районного суду Одеської області від 10 червня 2025 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у вигляді громадських робіт строком на 200 (двісті) годин, фактично не відбутим 200 годинам громадських робіт, що відповідно до п.4 ч.1 ст.72 КК України дорівнює 25 (двадцяти п`яти) дням обмеження волі та остаточно призначено покарання у виді обмеження волі строком на один рік шість місяців 25 днів, за місцем мешкання характеризується негативно, не працює, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, не є депутатом Долинської сільської ради восьмого скликання, проживає самотньо, перебуває на обліку у Подільському РС №1 Філії Державної установи «Центр пробації» за вироком Ананьївського районного суду Одеської області від 27 жовтня 2025 року, як засуджений до покарання у виді обмеження волі на строк один рік 6 місяців 25 днів та якому 29 грудня 2025 року був виданий припис та підписаний ОСОБА_3 , відповідно до якого ОСОБА_3 мав виїхати до виправного центру та прибути до установи виконання покарання 01 січня 2026 року, призваний по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 19 вересня 2023 року у військову частину НОМЕР_4 , відповідно до листа командира військової частини НОМЕР_3 №1848/7/31932 від 31 грудня 2025 року вважається військовослужбовцем, який самовільно залишив військову частину, за місцем несення військової служби характеризується негативно, стан здоров`я задовільний, неодноразово вчинив кримінальний проступок відносно однієї і тієї ж особи, з якою перебував у близьких стосунках, при цьому винним себе визнав, щиро розкаюється, активно сприяв розкриттю злочину.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що процесуальні витрати та витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не обирався.
Інші заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не застосовувались.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.366-371, 373, 374, 376, 381, 382, 395, 532 КПК України,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.162 КК України, тобто умисному легкому тілесному ушкодженні та незаконному проникненні до житла особи.
За вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, призначити ОСОБА_3 покарання у виді двохсот годин громадських робіт.
За вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, призначити ОСОБА_3 покарання у виді двох років обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного цим вироком покарання повністю приєднати не відбуте покарання за вироком Ананьївського районного суду Одеської області від 27 жовтня 2025 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст.389 КК України та на підставі ч.1 ст.71 КК України призначено покарання у виді одного року шести місяців 25 днів, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців і 25 (двадцять п`ять) днів.
Початок строку відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.
Згідно частини третьої статті 72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 коп. згідно вироку Ананьївського районного суду Одеської області від 17 квітня 2025 року, яким засуджено ОСОБА_3 , виконувати окремо.
Цивільний позов потерпілою та прокурором під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.
Запобіжний захід відносно обвинуваченої під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не обирався.
Інші, заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувались.
Процесуальні витрати та витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ананьївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя:                         ОСОБА_1