ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/10412/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пітстоп» до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення і картки відмови, 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Пітстоп» (далі – ТзОВ «Пітстоп») звернулося з позовом до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 13 березня 2025 року №UA205140/2025/000111/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2025/0008729 (далі – картка відмови в митному оформленні (випуску) товарів).
В обґрунтування позову позивач вказав, що з метою митного оформлення товару -запчастин для автомобілів декларант подав до Волинської митниці митну декларацію (далі - МД) №25UA205140015769U0, в якій загальна митна вартість товару за основним методом. При розрахунку митної вартості до фактурної вартості добавлено вартість транспортування товару. Однак відповідач відмовив у митному оформленні товару №5 за заявленою вартістю з тих підстав, що подані документи, не містять усіх даних для підтвердження митної вартості та містять розбіжності, та прийняв рішення від 13 березня 2025 року №UA205140/2025/000111/2 про коригування митної вартості за резервним методом №5, при тому що заявлену митну вартість товару №1 - №4 за тією ж митною декларацією відповідач визнав і не коригував.
Позивач вважає, що для митного оформлення відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України) декларант надав документи, які підтверджують заявлену митну вартість товару за першим методом. Натомість відповідач у спірному рішенні безпідставно вказав на наявність розбіжностей щодо ваги товару у договорі-заявці від 10 березня 2025 року №20401 (7000 кг) та у автотранспортній накладній від 12 березня 2025 року А№244211 (8791 кг). Транспортним документом, який відображає шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення, є автотранспортна накладна (CMR А№244211 від 12 березня 2025 року); в інвойсах від 07 березня 2025 року №2025/FVE/G/000049 та №2025/FVE/G/000050 продавцем також зазначено загальну вагу товарів №1-№5 – 8971 кг.
Заперечуючи твердження митного органу про заниження транспортних витрат позивач наголосив, що в рахунку від 12 березня 2025 року №115 та у довідці від 12 березня 2025 року №12/03/1 саме експедитор ТзОВ «Онікс Трейд Логістик» як надавач послуг визначив вартість транспортних витрат до митного кордону та територією України. Витрати у сумі 32300,00 грн на міжнародні транспортні послуги за маршрутом Варшава (Польща) – м/п Ягодин (Україна) враховано при розрахунку митної вартості. Оскільки місцем надання експедиторських послуг є Україна, то такі витрати не підлягають включенню до митної вартості.
З приводу припущень митного органу про невключення у вартість транспортних витрат вартості навантажувально-розвантажувальних робіт позивач вказав, що базис поставки на умовах FCA покладає зобов`язання навантаження на продавця, тому такі витрати входять до фактурної вартості товару і окремо не визначаються, що передбачено й умовами зовнішньоекономічного контракту. Позивач також зауважив, що відповідно до умов договору транспортного експедирування від 23 листопада 2023 року №23/11/16 умови надання транспортно-експедиторських послуг при здійсненні конкретного перевезення вантажу регулюються дорученням клієнта у заявці. У цьому випадку в заявці від 10 березня 2025 року №20401 до договору транспортного експедирування від 23 листопада 2023 року сторонами погоджено, що ТзОВ «Онікс Трейд Логістик» зобов`язується виконати лише перевезення вантажу без додаткових умов.
Позивач також заперечує таку підставу для коригування митної вартості товару №5, як відмінність ціни перевезення у заявці від 10 березня 2025 року №20401 (1280,00 євро) та в рахунку на оплату від 12 березня 2025 року №115 (58040,00 грн). Так у заявці визначено ціну перевезення в євро та обумовлено, що платежі здійснюються в українській гривні за курсом на дату складання рахунка, у якому експедитором розмежовано послуги, які були надані до та після державного кордону України, а також вказано вартість експедиторських послуг, які не є послугами перевезення. Означена інформація дозволяла відповідачу перевірити розрахунок митної вартості товару.
На зауваження митного органу щодо неподання до митного оформлення договору транспортного експедирування від 23 листопада 2023 року №13/11/16 позивач повідомив, що був укладений договір транспортного-експедирування від 23 листопада 2023 року №23/11/16, а в заявці допущено технічну помилку описку та вказано помилковий №13/11/16; ТзОВ «Онікс Трейд Логістик» письмово підтвердило факт описки.
Позивач вважає, що спірне рішення не відповідає і вимогам пунктів 2, 4 частини другої статті 55, статті 64 МК України: у ньому відсутнє належне обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої відповідачем, та фактів, які вплинули на таке коригування, яке проведено вибірково (лише щодо товару №5). Крім того, за основу коригування взято вартість товару «амортизатор» торгівельної марки Denckermann (країна походження - Китай), тоді як згідно з МД 25UА205140015769U0 вказані амортизатори різних технічних характеристик, кожен з яких має окрему ціну.
З урахуванням наведеного позивач просив задовольнити позов, скасувавши рішення відповідача та, як наслідок, - картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України).
У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.88-100). В обґрунтування цієї позиції вказав, що при проведенні відповідно до положень статті 54 МК України митного контролю правильності визначення декларантом митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за МД №25UA205140015769U0 від 13 березня 2025 року, відбулось автоматичне спрацювання профілів ризику саме по товару №5. Так з наданих документів встановлено відмінність загальної ваги товару (у договорі-заявці від 10 березня 2025 року №20401 та в автотранспортній накладній від 12 березня 2025 року №244211); вартість перевезення товару за межами митної території України нижча, ніж на території України; в рахунку на оплату від 12 березня 2025 року №115 вказані експедиторські послуги, однак такі витрати зазначені лише по території України, розподілу експедиторських послуг для включення таких витрат до митної вартості товару не надано; відповідно до пункту 3.3 додаткової угоди від 05 січня 2023 року №11 вартість навантаження входить у ціну товару, тоді як і в довідці про транспортні витрати від 12 березня 2025 року №12/03/1 вказано, що вартість навантаження включена у вартість транспортування. Крім того, ціна перевезення в рахунку на оплату від 12 березня 2025 року №115 становить 58040,00 грн, а згідно із заявкою від 10 березня 2025 року №20401 - 1280,00 євро; заявка є додатком до договору транспортного експедирування від 23 листопада 2023 року №13/11/16, який не подано до митного оформлення.
Інших документів позивач на пропозицію митного органу не надав. Через неможливість застосування наступних методів митну вартість товару №5 визначено за резервним методом на підставі цінової інформації Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби (далі – ЄАІС Держмитслужби) - на рівні 6,38 доларів США (МД №UA500580/2024/004559 від 19 грудня 2024 року).
З наведених підстав відповідач вважає, що його рішення та картка відмови у митному оформленні (випуску) товарів відповідає вимогам митного законодавства.
Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.
Ухвалою суду від 06 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні (а.с.133).
Перевіривши письмовими доказами доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
16 лютого 2016 року між ТзОВ «Пітстоп» (покупець) та фірмою Denckermann Sp.z. o.o. (продавець) було укладено контракт №D-P-102-17 купівлі-продажу продукції (товару), кількісні та якісні характеристики якого відображаються у додатках до договору (а.с.18-19), а згідно з додатковою угодою від 20 січня 2023 року №12 кількість та ціна товару відображена в інвойсах (а.с.23).
Також між ТзОВ «Пітстоп» та фірмою Denckermann Sp. z.o.o. укладено дистриб`юторську угоду від 13 травня 2019 року з метою формування на території України стабільного ринку збуту автомобільних запчастин, які випускаються під торговельною маркою «Denckermann» (а.с.24-25).
13 березня 2025 року для митного оформлення в режимі імпорту ввезеного на територію України товару - запчастини для легкових автомобілів; торговельна марка «Denckermann», декларант позивача подав МД №25UA205140015769U0 (а.с.48-58). Фактурна вартість імпортованого товару становить 44348,33 євро (еквівалентно 2002965,7120 грн), митну вартість визначено з урахуванням транспортних витрат у сумі 32300,00 грн. Для підтвердження митної вартості надано разом із митною декларацією надано: контракт від 16 лютого 2016 року №D-P-102-17 (а.с.42-43 том 1); додаткові угоди до контракту від 26 листопада 2021 року №9 (а.с.20), від 05 січня 2023 року №10 (а.с.21), від 05 січня 2023 року №11 (а.с.21), від 20 січня 2023 року №12 (а.с.23), інвойси від 07 березня 2025 року №2025/FVE/G/000049 та №2025/FVE/G/000050 (а.с.28-38); дистриб`юторську угоду від 13 травня 2019 року (а.с.24 зворот-25), договір транспортного експедирування від 23 листопада 2023 року №23/11/16 (а.с.39-42), заявку від 10 березня 2025 року №20401 до договору транспортного експедирування (а.с.43), рахунок на оплату від 12 березня 2025 року №115 (а.с.44), довідку про транспортні витрати від 12 березня 2025 року №12/03/1 (а.с.45), договір-заявку від 10 березня 2025 року №20401 (а.с.46), міжнародну товаро-транспортну накладну (CMR) від 12 березня 2025 року А№244211 (а.с.47), пакувальний лист від 07 березня 2025 року №2025/FVE/G/000049/50 (а.с.112-125), сертифікати на товар №058081 (а.с.126), копію митної декларації країни відправлення 25PL445010001Т5LВ4 від 12 березня 2025 року (а.с.111).
Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, митним органом в електронному повідомленні декларанту вказано, що подані документи не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять розбіжності: 1) відповідно до договору-заявки від 10 березня 2025 року №20401 загальна вага товару становить 7000,00 кг, що суперечить вазі в автотранспортній накладній від 12 березня 2025 року №244211 – 8791,00 кг; 2) вартість перевезення товару за межами митної території України (115,36 грн/км) нижча, ніж на території України (181,77 грн/км); 3) в рахунку на оплату від 12 березня 2025 року №115 вказані експедиторські послуги лише по території України, розподіл експедиторських послуг для включення таких витрат до митної вартості товару не проведено; 4) відповідно до пункту 3.3 додаткової угоди від 05 січня 2023 року №11 вартість навантаження входить у ціну товару, що суперечить довідці про транспортні витрати від 12 березня 2025 року №12/03/1, згідно з якою вартість навантаження включена у вартість транспортування; в графі 21 МД №25UA205140015769U0 вартість таких витрат не зазначена взагалі; 5) відповідно до заявки від 10 березня 2025 року №20401 ціна перевезення становить 1280,00 євро, а в рахунку на оплату від 12 березня 2025 року №115 – 58040,00 грн; числового розрахунку для перевірки зазначених транспортних витрат не надано; 6) заявка від 10 березня 2025 року №20401 є додатком до договору транспортного експедирування від 23 листопада 2023 року №13/11/16, цей договір також зазначений і в графі 44 МД, проте такий документ не подано до митного оформлення. Декларанту запропоновано в 10-денний термін надати: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) транспортні (перевізні) документи; 3) прайс-лист виробника товару; 4) банківські платіжні документи, що стосуються товару (за наявності оплати); 5) банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортних послуг (за наявності оплати); 6) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів (а.с.128).
На електронне повідомлення митниці позивач заявою від 13 березня 2025 року (а.с.127) повідомив відповідача, що ним було подано всі документи для підтвердження митної вартості товарів.
13 березня 2025 року Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000111/2 (а.с.60) та сформувала картку відмови №UA205140/2025/000729 в митному оформленні (випуску) товарів (а.с.61).
Як зазначено у графі 33 рішення, під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товару було встановлено, що документи, подані для підтвердження митної вартості товару, не містять усіх відомостей, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять розбіжності (ті, про які зазначено в повідомленні декларанту). Зважаючи на неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 МК України, у зв`язку із неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості (методу 2а та методу 2б - з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; методу 2в та методу 2г - з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта), митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України на підставі цінової інформації ЄАІС Держмитслужби, а саме: товар №5 на рівні – 6,38 доларів США/кг, що по курсу на дату подання митної декларації становить 5,8634 євро/кг (МД №UA500580/2024/004559 від 19 грудня 2024 року).
Товар було випущено у вільний обіг за МД №25UA205140015950U8 від 14 березня 2025 року (а.с.62-71).
При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.
Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як регламентовано частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.
У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно з частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).
Із наведених положень випливає, що декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Контролюючий орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення митної вартості товару. Такі сумніви можуть бути зумовлені, зокрема неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Разом з тим, повноваження контролюючого органу витребувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх, передбачених статтею 53 МК України, документів. Ненадання декларантом витребуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнівів щодо достовірності наданої декларантом інформації.
Такий висновок щодо застосування норм статей 53, 54 МК України Верховний Суд зробив в ряді постанов, зокрема в постановах від 27 березня 2020 року у справі №540/2605/18, від 21 жовтня 2021 року у справі №420/4820/19.
Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом - за ціною договору (контракту).
Згідно з частинами першою, другою статті 57 вказаного Кодексу передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
За приписами частин першої, другої статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.
Згідно з частиною другою статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).
У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.
При перевірці судом у разі оскарження декларантом рішення про коригування митної вартості підлягають встановленню обставини та відомості, щодо яких у митного органу виникли сумніви, обґрунтованість причин та підстав витребовування додаткових документів, неможливості визначення митної вартості за обраним декларантом методом та поданими й додатково витребовуваними документами (вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2025 року у справі №300/784/24).
Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) декларант подав разом із митними деклараціями документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товару згідно з частиною другою статті 53 МК України: контракт від 16 лютого 2016 року №D-P-102-17 (а.с.42-43 том 1) та додаткові угоди від 26 листопада 2021 року №9 (а.с.20), від 05 січня 2023 року №10 (а.с.21), від 05 січня 2023 року №11 (а.с.21), від 20 січня 2023 року №12 (а.с.23), інвойси від 07 березня 2025 року №2025/FVE/G/000049 та №2025/FVE/G/000050 (а.с.28-38); договір транспортного експедирування від 23 листопада 2023 року №23/11/16 (а.с.39-42), заявку від 10 березня 2025 року №20401 до договору транспортного експедирування (а.с.43), рахунок на оплату від 12 березня 2025 року №115 (а.с.44), довідку про транспортні витрати від 12 березня 2025 року №12/03/1 (а.с.45), договір-заявку від 10 березня 2025 року №20401 (а.с.46).
Одночасно надано дистриб`юторську угоду від 13 травня 2019 року (а.с.24 зворот-25), міжнародну товаро-транспортну накладну (CMR) від 12 березня 2025 року А№244211 (а.с.47), пакувальний лист від 07 березня 2025 року №2025/FVE/G/000049/50 (а.с.112-125), сертифікати на товар №058081 (а.с.126), копію митної декларації країни відправлення 25PL445010001Т5LВ4 від 12 березня 2025 року (а.с.111).
На думку суду, подані декларантом документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікували оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.
Так контрактом від 16 лютого 2016 року №D-P-102-17 та додатками до нього визначено предмет та умови поставки, основні зобов`язання продавця та покупця.
Згідно з новою редакцією пункту 1.2 контракту, викладеною додатковою угодою від 20 січня 2023 року №12, кількість та ціна товару відображається в інвойсах (а.с.23).
Як установлено додатковою угодою від 05 січня 2023 року №11, якою пункти 3.1 та 3.2 контракту викладено у новій редакції, ціна товару трактується згідно з умовами поставки, визначеними в інвойсі; вартість тари, упаковки та навантаження входять у ціну товару (а.с.22).
Відповідно до інвойсу від 07 березня 2025 року №2025/FVE/G/000049 загальна вартість товару (фільтр паливний, фільтр повітряний, фільтр салону, фільтр масляний в асортименті) становить 10127,64 євро, а згідно з інвойсом від 07 березня 2025 року №2025/FVE/G/000050 загальна вартість товару (амортизатори, фільтр салону) – 34220,69 євро. Цими документами визначено ідентифікаційні ознаки товару, їх кількість, ціну за кожною позицією (артикулом).
Загальна ціна товару в інвойсах від 07 березня 2025 року №2025/FVE/G/000049 та №2025/FVE/G/000050 (44348,33 євро) відповідає фактурній вартості, зазначеній в МД №25UA205140015769U0 від 13 березня 2025 року (графа 22).
Суд наголошує, що ціна продажу імпортованих товарів - це ціна, зазначена саме відправником (продавцем) у рахунках-фактурах, які згідно з частиною другою статті 53 МК України є документами, що підтверджують митну вартість товару.
Отже, заявлена декларантом за першим методом фактурна вартість оцінюваного товару підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні будь-які розбіжності (щодо кількісних та якісних характеристик товару та ціни).
За правилами частини десятої статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України (пункт 5).
Згідно з пунктами 6, 8 частини другої статті 53 МК України декларант має обов`язок подати документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, лише якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, – лише якщо здійснювалося страхування.
У додатковій угоді від 06 січня 2023 року №11 сторони погодили зміни до пункту 2.1 контракту «Базисні умови поставки товару», у зв`язку із чим товар поставляється на умовах FCA, Хелм (Польща). Допускається поставка товару на інших умовах, вказаних в інвойсі.
Відповідно до рахунків-фактур (інвойсів) від 07 березня 2025 року №2025/FVE/G/000049 та №2025/FVE/G/000050 поставка товару здійснювалася на умовах на умовах FCA, Варшава (Польща).
Поставка на умовах FCA означає, що продавець доставить вантаж, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця. Пункт призначення FCA - це кінцевий пункт доставки, куди вантаж доставляє продавець; всі витрати після доставки товару несе покупець.
Визначаючи митну вартість за першим методом, декларант відповідно до частини десятої статті 58 МК України до фактурної вартості додав також витрати на перевезення товару на заявлених умовах поставки до кордону України у сумі 32300,00 грн.
Суд зазначає, що законодавець не ставить в обов`язок декларанту подання конкретних документів, які підтверджують транспортні витрати.
Як виснував Верховний Суд у постанові від 31 травня 2019 року у справі №804/16553/14, якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (якими) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. МК України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Така правова позиція також була викладена в постановах Верховного Суду від 07 липня 2023 року у справі №803/718/17 та від 15 жовтня 2024 року у справі №520/6058/24.
Для підтвердження понесення витрат на транспортування відповідачу було надано до митного оформлення договір транспортного експедирування від 23 листопада 2023 року №23/11/16 (а.с.39-42), заявку від 10 березня 2025 року №20401 до договору транспортного експедирування (а.с.43), рахунок на оплату від 12 березня 2025 року №115 (а.с.44), довідку про транспортні витрати від 12 березня 2025 року №12/03/1 (а.с.45), договір-заявку від 10 березня 2025 року №20401 (а.с.46), міжнародну товаро-транспортну накладну (CMR) від 12 березня 2025 року А№244211 (а.с.47).
Суд із матеріалів справи встановив, що між ТзОВ «Пітстоп» (клієнт) та ТзОВ «Онікс Трейд Логістик» (експедитор) було укладено договір від 23 листопада 2023 року №23/11/16 транспортного експедирування, відповідно до умов якого експедитор зобов`язується за дорученням клієнта та за його рахунок виконати перевезення вантажу територією України та іноземних держав відповідно до положень цього договору; умови надання транспортно-експедиторських послуг за цим договором при здійсненні конкретного перевезення вантажу регулюються дорученням клієнта, яке викладається в заявці, що погоджується сторонами; клієнт направляє експедитору не пізніше ніж за 5 робочих днів до початку перевезення заявку; дані заявки є невід`ємною частиною договору; у заявці зазначаються габарити та кількість місць вантажу, найменування та вид вантажу, перелік конкретних транспортно-експедиторських послуг, розмір плати експедитора, пункт відправлення та призначення вантажу, маршрут переміщення вантажу, термін перевезення та інші погоджені сторонами умови; заявка є невід`ємною частиною цього договору (пункти 1.1, 2.1, 2.2).
На виконання вимог пункту 2.1 договору від 23 листопада 2023 року №23/11/16 сторони погодили заявку від 10 березня 2025 року №20401 про перевезення вантажу за маршрутом Варшава (Польща) – Струмівка (Україна) (а.с.43). Відповідно до цієї заявки ціна перевезення становить 1280,00 євро, а платежі здійснюються в українській гривні за міжбанківським обмінним курсом на дату складання рахунку-фактури. 
Означене вказує на те, що сторони договору встановити умову, за якої здійснюється оплата за надані послуги – виставлення рахунка на оплату.
Митний орган у повідомленні декларанту та у спірному рішенні вказав, що до митного оформлення не надано договору транспортного експедирування від 23 листопада 2023 року №13/11/16, додатком до якого є вказана вище заявка від 10 березня 2025 року №20401.
Однак суд бере до уваги пояснення позивача про те, що при оформленні заявки було допущено технічну помилку (описку) в номері договору транспортного експедирування та замість №23/11/16 помилково вказано №13/11/16. Наведене підтверджено і листом ТзОВ «Онікс Трейд Логістик» від 05 вересня 2025 року (а.с.79).
Фактичним перевізником товару був ФОП ОСОБА_1 , який діяв на підставі договору-заявки від 10 березня 2025 року №20401, укладеного останнім із ТзОВ «Онікс Трейд Логістик» (а.с.46).
Оцінюючи доводи митного органу про невідповідність ваги товару у договору заявці від 10 березня 2025 року №20401 (7000,00 кг) та у автотранспортній накладній А№244211 від 12 березня 2025 року (8791,00 кг), суд враховує, що згідно зі статтею 9 Закону України від 01 липня 2004 року №1955-IV «Про транспортно-експедиторську діяльність» перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути, зокрема, міжнародна автомобільна накладна (CMR).
В товаро-транспортній накладній (CMR) А№244211 від 12 березня 2025 року (а.с.47) вага товару 1476 кг (9 палет) та 7315 кг (22 палети) відповідає загальній вазі товарів, визначній в інвойсах від 07 березня 2025 року №2025/FVE/G/000049 (9 палет вагою 1476 кг) та №2025/FVE/G/000050 (22 палети вагою 7315 кг) та у пакувальному листі від 07 березня 2025 року №2025/FVE/G/000049/50 (31 палета вагою 8791 кг) (а.с.112-125).
Суд також зауважує, що договір-заявка від 10 березня 2025 року №20401 (а.с.46) укладена між ФОП ОСОБА_1 та ТзОВ «Онікс Трейд Логістик», а тому позивач за зміст правочинів, укладених між цими суб`єктами, не відповідає.
Відповідно до довідки про транспортні витрати від 12 березня 2025 року №12/03/1 (а.с.45) вартість доставки вантажу за межами території України за маршрутом Варшава (Польща) – пункт пропуску Ягодин становить 32300,00 грн (які були включені у митну вартість), а на території України за маршрутом: пункт пропуску Ягодин (Україна) – Струмівка (Україна) - становить 17436,00 грн; вартість експедиторських послуг на території України становить 6920,00 грн; страхування вантажу не проводилося, вантаж перевозиться у складі консолідованого (збірного) вантажу. Зазначені у довідці від 12 березня 2025 року №12/03/1 відомості про транспортні витрати (до кордону України) підтверджується рахунком на оплату від 12 березня 2025 року №115 на суму 32300,00 грн (а.с.44).
З приводу висновку відповідача про непропорційність транспортних витрат (вартість перевезення товару за один кілометр по Україні перевищує вартість перевезення товару за один кілометр за межами України), то суд погоджується із позивачем, що перевізник самостійно визначає розмір транспортних витрат по всьому маршруту, формуючи ціну з огляду на різні ціноутворюючі фактори (як-от вартість пального, відрядні витрати, технічний стан доріг, витрачений час у дорозі і т.п.). При цьому митний орган не уповноважений у рішенні про коригування митної вартості товарів перевіряти економічну доцільність визначення вартості перевезення товару до митного кордону України та подальшу вартість такого перевезення товару до пункту призначення.
Окрім цих витрат, жодних інших витрат, в т.ч. послуг на навантажування/розвантаження товару, позивачем понесено не було; інше не випливає із досліджених документів та підтверджено листом ТзОВ «Онікс Трейд Логістик» від 05 вересня 2025 року (а.с.79).
Тож сумніви відповідача з приводу можливого невключення до митної вартості витрат на навантаження з огляду на міжнародні правила тлумачення комерційних умов поставки (FCA) є необґрунтованими.
З досліджених у справі документів суд дійшов висновку, що ними у сукупності підтверджено як вартість самого товару, так і витрати, пов`язані із транспортуванням товару, й вони були враховані у митну вартість, що не заперечує відповідач.
Суд повторює, що вимога про надання виписки з бухгалтерської документації, транспортних (перевізних) документів, прайс-листів виробника товару, банківських платіжних документів, що стосуються товару (за наявності оплати), банківських платіжних документів, що підтверджують факт оплати транспортних послуг (за наявності оплати), висновків про якісні та вартісні характеристики товарів відповідно до частини третьої статті 53 МК України є обґрунтованою тільки тоді, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.
Відповідач не встановив (не довів) наявність таких розбіжностей, які дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості, або ж ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар згідно з умовами поставки, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем), а сумніви митного органу щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях та формальних зауваженнях.
Суд наголошує, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Документом, що містить вартість та ідентифікаційні ознаки імпортованого товару є у цьому разі інвойси від 07 березня 2025 року №2025/FVE/G/000049 та №2025/FVE/G/000050. Витребовуючи висновок про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, відповідач не навів обґрунтування, які складові митної вартості такий документ має підтвердити та яким чином він може підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено (а.с.126).
Також безпідставною є вимога митного органу надати транспортні документи, оскільки як було встановлено судом, під час митного оформлення товару декларантом позивача було надано документи, які дозволяли встановити вартість понесених позивачем витрат на перевезення товару.
Щодо вимоги відповідача про надання банківських платіжних документів, що підтверджують факт оплати товару та транспортних послуг, інших платіжних та/або бухгалтерських документів, то суд зазначає, що за приписами частин першої, четвертої статті 54 МК України право митного органу здійснювати контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Таким чином, повноваженнями контролю виконання суб`єктами господарювання строків оплати наданих послуг митний орган не наділений. При цьому витребування митним органом банківських платіжних документів, інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару є некоректним, оскільки за умовами пункту 4.2 договору від 16 лютого 2016 року №D-P-102-17 оплата товару проводиться після приймання товару, але не пізніше 90 календарних днів з дати отримання.
Відповідно до дистриб`юторської угоди від 13 травня 2019 року, укладеної між ТзОВ «Пітстоп» (дистриб`ютор) та фірмою Denckermann Sp. z.o.o. (продавець), позивач здійснює просування та продаж автомобільних запасних частин, що випускаються під торговельною маркою «Denckermann» (а.с.24-25).
На думку суду, відсутність прайс-листів від виробника товару за наявності документів, які надавали можливість перевірити правильність числових значень митної вартості за першим методом, не є підставою для коригування митної вартості за резервним методом.
Верховний Суд в постанові від 23 жовтня 2020 року у справі №810/690/17 вказав, що прайс-лист: по-перше, не є основним документом відповідно до частини другої статті 53 МК України, який підтверджує митну вартість товарів, по-друге, прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців.
Також суд зауважує, що подана до митного оформлення декларація стосувалася й інших товарів, які ввозилися за тими ж транспортними документами та інвойсами, що й товар №5. До товару №1 - №4 у відповідача не було жодних зауважень. Фактично відповідач по-різному оцінив одні і ті ж документи, тож не є логічною і послідовною позиція відповідача про наявність так званих «розбіжностей» у документах та коригування у зв`язку із цим митної вартості товару №5.
У спірному рішенні митний орган лише вказав номер та дату митної декларації (МД №UA500580/2024/004559 від 19 грудня 2024 року), на основі якої було здійснено коригування митної вартості товару, та скоригував митну вартість товару №5 без наведення при цьому обґрунтування такого коригування, що не дає підстав вважати вказане рішення обґрунтованим та мотивованим.
Між тим принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами (таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2025 року у справі №300/784/24).
У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На думку суду, відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеною декларантом митною вартістю товару. Тому підстави вважати, що рішення відповідача від 13 березня 2025 року №UA205140/2025/000111/2 про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм частини другої статті 55 МК України, відсутні, а отже це рішення підлягає скасуванню як протиправне.
Відповідно до частин першої, другої статті 256 МК України відмова у митному оформленні – це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.
Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є похідною від рішення про коригування митної вартості (постанови Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі №520/3246/20, від 19 серпня 2020 року у справі №140/754/19).
Враховуючи, що картка відмови у митному оформленні (випуску) товарів від 13 березня 2025 року №UA205140/2025/000729 винесена з причини невизнання митної вартості товару за вартістю, визначеною декларантом, та у зв`язку із прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів від 13 березня 2025 року №UA205140/2025/000111/2, яке судом визнано протиправним і скасовано, тому вказана картка відмови також є протиправною та підлягає скасуванню.
Таким чином, позов належить задовольнити повністю.
Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частинами першою, третьою статті 132 КАС України установлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 4844,80 грн та витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 20000,00 грн.
Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Виходячи з аналізу вказаних правових норм, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору.
Для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано такі документи: договір про надання правничої допомоги і здійснення представництва від 15 квітня 2025 року (а.с.72-74), додаткову угоду від 07 липня 2025 року до договору (а.с.74), акта приймання-передачі наданих послуг (правничої допомоги і представництва) від 10 вересня 2025 року (а.с.77), рахунок від 07 липня 2025 року №1 (а.с.75), виписку по рахунку фізичної особи-підприємця від 12 вересня 2025 року (а.с.76).
Відповідно до договору про надання правничої допомоги і здійснення представництва від 15 квітня 2025 року адвокат Матвіїв В.М. приймає на себе доручення клієнта - ТзОВ «Пітстоп» з надання останньому професійної правничої допомоги і здійснення представництва в суді у справі/справах щодо визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Реквізити рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмови до них, які підлягають оскарженню, клієнт повідомляє адвокату в кожному конкретному випадку, про що між сторонами укладається додаткова угода до даного договору, яка є невід`ємною частиною (пункт 1.1).
07 липня 2025 року на виконання умов договору від 15 квітня 2025 року сторони уклали додаткову угоду про надання адвокатом професійної правничої допомоги у справі щодо визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 13 березня 2025 року №UA205140/2025/000111/2 та картки відмови в митному оформленні (випуску) товарів №UA205140/2025/0008729.
Актом приймання-передачі наданих послуг (правничої допомоги і представництва) від 10 вересня 2025 року сторони засвідчили надання адвокатом послуг вартістю 20000,00 грн: консультація клієнту з питання визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 13 березня 2025 року №UA205140/2025/000111/2 та картки відмови в митному оформленні (випуску) товарів №UA205140/2025/0008729; вивчення та аналіз документів, наданих клієнтом Волинській митниці разом з МД №25UA205140015769U0 від 13 березня 2025 року, а також на вимогу митного органу; підготовка позовної заяви. Оплата послуг підтверджується випискою по рахунку фізичної особи-підприємця від 12 вересня 2025 року.
Відповідач заперечив щодо стягнення витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю із категорією справи і предметом позову (а.с.98-99).
Суд зауважує, що позивач вільний у виборі адвоката та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо є неспівмірним (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26 серпня 2022 року у справі №520/6658/21).
Враховуючи складність та категорію справи (предметом оскарження є одне рішення про коригування митної вартості товарів та пов`язана із ним картка відмови), обсяг наданих адвокатом послуг, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, а також заперечення іншої сторони щодо їх надмірної вартості, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Звертаючись до суду через підсистему «Електронний суд», позивач, застосовуючи коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, сплатив судовий збір у сумі 4844,80 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 11 вересня 2025 року №5546 (а.с.15), випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с.84).
Оскільки суд задовольняє позов, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судові витрати у сумі 8844,80 грн (4844,80 грн - витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, та 4000,00 грн - витрати на правничу допомогу адвоката).
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Пітстоп» (45603, Волинська область, Луцький район, село Струмівка, вулиця Рівненська, будинок 20, ідентифікаційний код юридичної особи 37682818) до Волинської митниці (44350, Волинська область, село Римачі, вулиця Призалізнична, будинок 13, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 43958385) про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці від 13 березня 2025 року №UA205140/2025/000111/2 про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 13 березня 2025 року №UA205140/2025/000729.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Пітстоп» за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці судові витрати у сумі 8844,80 грн (вісім тисяч вісімсот сорок чотири три грн 80 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк