ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/3046/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Богатиря К.В.
суддів: Поліщук Л.В., Таран С.В.

секретар судового засідання Шаповал А.В.

за участю представників учасників у справі про неплатоспроможність:
Від Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Україна» - адвокат Сердюков Б.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу: ОСОБА_1 
на додаткову ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.10.2025, суддя суду першої інстанції Шаратов Ю.А., м. Одеса, повний текст ухвали складено та підписано 06.10.2025
по справі №916/3046/25
за заявою  ОСОБА_1 
до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Україна»
про відкриття провадження у справі про банкрутство, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина.
ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Одеської області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Україна».
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.09.2025 відмовлено у відкритті провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Україна» за заявою ОСОБА_1 .
01.10.2025 на адресу Господарського суду Одеської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Україна» від 29.09.2025, в якій товариство просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Україна» витрати за професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн. – за надання правової допомоги при розгляді справи у суді першої інстанції.
01.10.2025 на адресу Господарського суду Одеської області надійшли заперечення ОСОБА_1 на заяву ТОВ «БІІР УКРАЇНА» про розподіл судових витрат від 01.10.2025 (вх. № 3050/25), в яких заявник просив суд відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «БІІР УКРАЇНА» у задоволенні Заяви про розподіл судових витрат від 30.09.2025 у повному обсязі, оскільки заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи та розміром спору, а також заявлені внаслідок зловживання боржником процесуальними правами та відсутності добросовісності.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
Додатковою ухвалою Господарського суду Одеської області 06.10.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Україна» від 29.09.2025 – задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Україна» 15 000,00 грн – витрат на правничу допомогу; у задоволенні решти заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Україна» від 29.09.2025 – відмовлено.
Суд першої інстанції вказав, що враховуючи особливості провадження, значення розгляду справи для сторін, а також час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) - підготовка процесуальних документів та участь у двох судових засіданнях, то відшкодуванню та стягненню з ОСОБА_1 підлягають витрати боржника на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 15 000,00 грн.

Аргументи учасників справи.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на додаткову ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.10.2025 по справі №916/3046/25.
Апелянт вказав, що ТОВ «БІІР Україна» не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Це необхідно для того, щоб суд міг оцінити обсяг, складність та час, витрачений на виконання робіт.
Апелянт зазначив, що у своїй заяві про розподіл судових витрат ТОВ «БІІР Україна» надало лише копії договору, додаткової угоди та акту наданих послуг. Жодного доказу, який би підтверджував, що заявлена до стягнення сума була фактично сплачена адвокату, до суду надано не було. Отже суд розподілив витрати, які не є доведеними як понесені.
Апелянт також вказав, що боржник у своїх процесуальних документах не навів жодної поважної причини, яка б заважала йому надати розрахунок витрат вчасно, тобто до закінчення судових дебатів. Хоча боржник і згадав про намір подати докази у своєму відзиві, проте він не обґрунтував поважності причин для такого відкладення.
Апелянт вказує, що він намагається захистити інтереси підприємства та держави, ініціювавши справу про банкрутство для припинення схем з виведення активів. Для боржника ж ця справа була лише інструментом для ухилення від відповідальності.
Крім того, апелянт вказав, що стягнення витрат на користь сторони, яка сама перебуває у стані неплатоспроможності та вдається до маніпуляцій (як-от ініціювання "спору про право" на підставі позову без сплати судового збору), є несправедливим та непропорційним.
Керуючись викладеним вище, апелянт просить скасувати Додаткову ухвалу Господарського суду Одеської області у справі №916/3046/25 про розподіл судових витрат від 06.10.2025 у повному обсязі та постановити нову ухвалу, якою відмовити ТОВ «БІІР УКРАЇНА» у задоволенні заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі.

Крім того, 04.02.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення по справі.
Колегія суддів ухвалою у протокольній формі відмовила у прийнятті даних додаткових пояснень з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 266 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.
Встановлений ст. 256 ГПК України строк на апеляційне оскарження у даній справі закінчився 16.10.2025.
Вказані пояснення апелянта колегія суддів розцінює як доповнення до апеляційної скарги, оскільки апеляційний господарський суд не зобов`язував апелянта надати додаткові пояснення до апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 2 ст. 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 20.11.2025.
Дана ухвала була отримана апелянтом в електронному кабінеті 04.11.2025.
В той же час, апелянт не звертався до суду апеляційної інстанції з клопотання про продовження строку на подання заяв, клопотань чи пояснень по даній справі.
Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, враховуючи те, що відповідні письмові пояснення були подані з пропуском строку на апеляційне оскарження, колегія суддів залишає такі пояснення без розгляду.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.
До Південно-західного апеляційного господарського суду від ТОВ «БІІР УКРАЇНА» надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.10.2025 по справі №916/3046/25.
ТОВ «БІІР УКРАЇНА» вказало, що в укладеному ним з адвокатом договорі міститься умова про фіксований гонорар, який не залежить від кількості витраченого часу, кількості судових засідань, участі у судових засіданнях, обсягу та кількості підготовлених документів, здійснених інших дій, необхідних для представництва інтересів Клієнта. Визначений у підписаному Акті наданих послуг опис є належним доказом надання опису в розумінні ч. 3 ст. 126 ГПК України.
ТОВ «БІІР УКРАЇНА» зазначило, що відповідно до усталеної практики ВП ВС витрати на правову допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено.
ТОВ «БІІР УКРАЇНА» також вказало, що подання апелянтом безпідставної заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство шкодить репутації ТОВ «БІІР УКРАЇНА» та є спробою апелянта завдати Товариству шкоди.
Крім того ТОВ «БІІР УКРАЇНА» зазначило, що апелянт усіма можливим способами намагався затягнути розгляд справи. В свою чергу витрати на професійну правничу допомогу є повністю співмірними зі складністю цієї справи і ціною позову, а наданий адвокатом обсяг послуг відповідає критерію реальності та розумності.
Керуючись викладеним вище, ТОВ «БІІР УКРАЇНА» просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткову ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.10.2025 по справі №916/3046/25 залишити без змін.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №916/3046/25 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді - Поліщук Л.В., Філінюк І.Г., що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду між суддями від 16.10.2025.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткову ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.10.2025 по справі №916/3046/25; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 20.11.2025; призначено справу №916/3046/25 до розгляду у розумний строк відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод на 18.12.2025 о 12:00; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, зал судових засідань № 7, 3-ій поверх; явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; роз`яснено учасникам судового провадження їх право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у тому числі із застосуванням власних технічних засобів.
18.12.2025 судове засідання по даній справі не відбулося у зв`язку з оголошенням на території Одеської області повітряної тривоги.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.12.2025 вирішено розглянути справу №916/3046/25 у розумний строк відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; призначено справу №916/3046/25 до розгляду на 15.01.2026 о 12:45; встановлено, засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, зал судових засідань № 7, 3-ій поверх; явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; роз`яснено учасникам судового провадження їх право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у тому числі із застосуванням власних технічних засобів.
15.01.2026 у судовому засіданні прийняв участь представник Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Україна» - адвокат Сердюков Б.Л.
До Південно-західного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи до набрання законної сили рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.12.2025 у справі № 522/5420/25-Е. Апелянт вказав, що це судове рішення має вирішальне значення для даної господарської справи, оскільки встановлює факт наявності безспірної грошової вимоги до Боржника, спростовує доводи Боржника про «відсутність боргу» та «спір про право», які стали підставою для відмови у відкритті провадження про банкрутство та безпідставного стягнення з нього судових витрат.
Колегія суддів ухвалою у протокольній формі від 15.01.2026 відмовила у задоволенні даного клопотання, оскільки апелянт не навів поважних причин для відкладення розгляду справи.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2026 повідомлено учасників справи про оголошену перерву у судовому засіданні по справі №916/3046/25 до 04.02.2026 о 15:00 год.; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, зал судових засідань № 7, 3-ій поверх; явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; роз`яснено учасникам судового провадження їх право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у тому числі із застосуванням власних технічних засобів.
04.02.2026 у судовому засіданні прийняв участь представник Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Україна» - адвокат Сердюков Б.Л.
Представник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча апелянт повідомлявся про дату, час та місце його проведення належним чином.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2026, якою повідомлено учасників справи про оголошену перерву у судовому засіданні по справі №916/3046/25 до 04.02.2026 о 15:00 год, була отримана в електронному кабінеті ОСОБА_1 – 15.01.2026.
Крім того, 04.02.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява ОСОБА_1 про розгляд справи за його відсутності.
Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 04.02.2026, не визнавалась апеляційним господарським судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.10.2025 по справі №916/3046/25, до суду не повідомлялося.
Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткову ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.10.2025 по справі №916/3046/25 по суті, не дивлячись на відсутність ОСОБА_1 , повідомленого про судове засідання належним чином. Відсутність апелянта у даному випадку не повинно заважати здійсненню правосуддя.

Фактичні обставини, встановлені судом.
ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Одеської області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Україна».
У заяві про відкриття провадження у справі ОСОБА_1 просив суд призначити розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Україна» арбітражного керуючого Потупало Наталію Ігорівну.
06.08.2025 на адресу Господарського суду Одеської області надійшли заперечення ТОВ «БІІР УКРАЇНА» на заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство (вх. № 24714/25) в якому товариство просило суд постановити ухвалу про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 до ТОВ «БІІР УКРАЇНА».
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.08.2025 залишено без руху заяву ОСОБА_1 від 02.08.2025 (вх. № 2128/25 від 04.08.2025) про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “БІІР Україна”. Зобов`язано ОСОБА_1 надати у десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали про залишення заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство без руху, заяву про усунення недоліків, до якої має бути додано: докази сплати судового збору в розмірі 24 224,00 грн.
21.08.2025 на адресу Господарського суду Одеської області надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків (вх. № 26187/25).
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.08.2025 прийнято заяву ОСОБА_1 від 02.08.2025 (вх. № 2128/25 від 04.08.2025) про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “БІІР Україна” до розгляду. Підготовче засідання для розгляду заяви призначено на 04.09.2025.
Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.09.2025 відкладено підготовче засідання на 25.09.2025.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.09.2025 відмовлено у відкритті провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Україна» за заявою ОСОБА_1 .
01.10.2025 на адресу Господарського суду Одеської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Україна» від 29.09.2025, в якій товариство просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Україна» витрати за професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн. – за надання правової допомоги при розгляді справи у суді першої інстанції.
01.10.2025 на адресу Господарського суду Одеської області надійшли заперечення ОСОБА_1 на заяву ТОВ «БІІР УКРАЇНА» про розподіл судових витрат від 01.10.2025 (вх. № 30500/25), в яких заявник просив суд відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «БІІР УКРАЇНА» у задоволенні Заяви про розподіл судових витрат від 30.09.2025 у повному обсязі, оскільки заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи та розміром спору, а також заявлені внаслідок зловживання боржником процесуальними правами та відсутності добросовісності.

Мотивувальна частина.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а додаткова ухвала підлягає зміні, виходячи з таких підстав.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 зазначеного Кодексу).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1)попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2)визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3)розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно із частинами першою, другою статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Відповідно до частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Таким чином, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.
У даному випадку, на розгляді суду першої інстанції перебувала заява відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що факт понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, зокрема, на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості. Відсутність документального підтвердження факту понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Разом із заявою про ухвалення додаткового рішення, у якості підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, ТОВ «БІІР УКРАЇНА» надано до суду першої інстанції копії – Договору про надання правової допомоги № 21/11-22 від 21.11.2022, Додаткової угоди від 04.08.2025 до Договору № 21/11-22 від 22.11.2022, Акту до Договору №21/11-22 від 22.11.2022 про надання правової допомоги від 25.09.2025.
Відповідно до ст. 16 ГПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
21.11.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІІР УКРАЇНА» та адвокатом Сердюковим Борисом Леонідовичем було укладено Договір про надання правової допомоги № 21/11-22 (далі – Договір від 21.11.2022).
Відповідно до пунктів 1.1, 4.3 Договору від 21.11.2022 клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, з приводу представлення інтересів клієнта у всіх судах України, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», а також в органах державної влади, місцевого самоврядування, органах прокуратури, податкових органах, у будь яких інших, без винятку, підприємствах, установах, організаціях усіх рівнів. 
За результатами надання правової допомоги, сторонами складається Акт, який надсилається клієнту адвокатом за реквізитами клієнта, вказаних у Розділі 10 цього договору, або надається під розпис.
04.08.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІІР УКРАЇНА» та адвокатом Сердюковим Борисом Леонідовичем було укладено Додаткову угоду до Договору № 21/11-22 від 22.11.2022 про надання правової допомоги, відповідно до якої розмір гонорару, який клієнт зобов`язаний сплатити адвокату у судовій справі № 916/3046/25 за позовом Лебедєва О.О. до ТОВ «БІІР УКРАЇНА», є фіксованим, і становить 50 000,00 грн. – за надання правової допомоги при розгляді справи у суді першої інстанції.
Як вбачається з Акту до Договору № 21/11-22 від 22.11.2022 про надання правової допомоги від 25.09.2025 відповідно до умов Договору про надання правової допомоги № 21/11-22 від 22.11.2022, адвокат надав, а клієнт – прийняв належним чином виконані послуги, виконані адвокатом у суді першої інстанції у справі № 916/3046/25 за заявою ОСОБА_1 до ТОВ «БІІР УКРАЇНА» про відкриття провадження у справі про банкрутство. Розмір гонорару адвоката за даним актом та відповідно до умов Договору про надання правової допомоги № 21/11-22 від 22.11.2022 і Додаткової угоди, складає 50 000,00 грн. за надання правової допомоги при розгляді справи у суді першої інстанції.
За змістом ч. ч. 3 - 6 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За приписами ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).
Господарський суд зазначає, що при визначенні розміру суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають керуватися встановленим у самому договорі розмірі та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю, водночас, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява № 19336/04).
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи встановила, що адвокат Сердюков Б.Л. під час розгляду даної справи судом першої інстанції надав Товариству з обмеженою відповідальністю «БІІР УКРАЇНА» наступні послуги з професійної правничої допомоги, а саме подання заяв по суті справи та з процесуальних питань (заперечення на заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство, відзив на заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство, заява про долучення доказів) і участь у судових засіданнях (04.09.2025 та 25.09.2025).
У постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала висновок щодо застосування норм права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу, зокрема, зазначивши, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись ч. 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
У постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 об`єднана палата КГС ВС, зробила такий висновок: "...втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України, можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України."
За приписами частини четвертої, дев`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
З огляду на викладене вище, враховуючи складність справи, з урахуванням критеріїв розумності і реальності таких витрат, встановлення їхньої дійсності та необхідності, співмірності зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), зважаючи на конкретні обставини справи, а саме те, що розгляд справи по суті не здійснювався, фактично відбулося виключно підготовче засідання, та те, що заявником виступає фізична особа, також керуючись принципами справедливості та верховенства права, колегія суддів вважає, що відшкодуванню з боку ініціюючого кредитора на користь боржника підлягають витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції в розмірі 7 000,00 грн, адже на переконання колегії суддів такий розмір витрат буде обґрунтованим, пропорційним та таким, що у даній конкретній справі цілком відповідає критеріям, визначеним ч. 4 ст. 126, ч. 5 ст.129 ГПК України.
Беручи до уваги погодження фіксованого розміру гонорару колегія суддів відхиляє доводи апелянта про відсутність детального опису робіт, оскільки фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку, відповідний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
Безпідставним є також посилання апелянта на те, що відсутні докази фактичного понесення відповідних витрат ТОВ «БІІР Україна».
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
Крім того, у додатковій постанові від 16.11.2022 у справі №906/513/18 Велика Палата Верховного Суду відхилила доводи скаржника про можливість відмови у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу з огляду на ненадання доказів фактичної оплати таких послуг, зазначивши: "Велика Палата Верховного Суду відхиляє доводи ТОВ "Малинський спецкар`єр" про необхідність відмовити у задоволенні вимог АТ "Житомиробленерго" через те, що воно не надало докази сплати адвокату Приведьону В. М. відповідних сум, оскільки за змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги в разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (див. пункти 138, 139 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 904/1907/15).".
З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Україна» від 29.09.2025 (вх. № 3-879/25 від 01.10.2025) та стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР УКРАЇНА» 7 000,00 грн – витрат на правничу допомогу.

Висновки суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У даному випадку наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана додаткова ухвала зміні саме в частині розміру витрат на професійну правничу допомогу, які можуть бути покладені на позивачів.

Щодо заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Україна» про розподіл судових витрат у суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
До Південно-західного апеляційного господарського суду від ТОВ «БІІР УКРАЇНА» надійшла заява про розподіл судових витрат у суді апеляційної інстанції, в якій боржник просив стягнути з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 50 000,00 грн.
В свою чергу, від ОСОБА_1 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли заперечення на заяву ТОВ «БІІР УКРАЇНА» про розподіл судових витрат у суді апеляційної інстанції.
Апелянт вказав, що заявлені боржником витрати є віртуальними, а не реальними. Станом на дату розгляду заяви грошові кошти Боржником фактично не сплачені. Платіжні доручення або банківські виписки відсутні. Стягнення витрат, які не були фактично понесені стороною на момент винесення рішення, суперечить принципу відшкодування збитків.
Крім того, апелянт зазначив, що заява про стягнення 50 000 грн є спробою фінансової розправи над Скаржником (посадовою особою), який перешкоджає незаконним схемам керівництва Боржника.
Керуючись викладеним вище, апелянт просив відмовити ТОВ «БІІР УКРАЇНА» у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у повному обсязі через їх недоведеність та зловживання процесуальними правами з боку заявника.
Розглянувши заяву ТОВ «БІІР УКРАЇНА» про розподіл судових витрат у суді апеляційної інстанції з врахуванням заперечень Лебедєва О.О., колегія суддів зазначає наступне.
Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 зазначеного Кодексу).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1)попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2)визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3)розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно із частинами першою, другою статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Частиною другою статті 126 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1)розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що факт понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, зокрема, на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості. Відсутність документального підтвердження факту понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до положень частини третьої статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 25.06.2019 у справі №916/1340/18.
На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції ТОВ «БІІР Україна» надало:
1. Копію Договору про надання правової допомоги № 21/11-22 від 21.11.2022, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІІР УКРАЇНА» та адвокатом Сердюковим Борисом Леонідовичем.
Відповідно до пунктів 1.1, 4.3 Договору від 21.11.2022 клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, з приводу представлення інтересів клієнта у всіх судах України, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», а також в органах державної влади, місцевого самоврядування, органах прокуратури, податкових органах, у будь яких інших, без винятку, підприємствах, установах, організаціях усіх рівнів. 
За результатами надання правової допомоги, сторонами складається Акт, який надсилається клієнту адвокатом за реквізитами клієнта, вказаних у Розділі 10 цього договору, або надається під розпис.
2. Копію Додаткової угоди від 04.08.2025 до Договору № 21/11-22 від 22.11.2022 про надання правової допомоги, укладеної між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІІР УКРАЇНА» та адвокатом Сердюковим Борисом Леонідовичем, відповідно до якої розмір гонорару, який клієнт зобов`язаний сплатити адвокату у судовій справі № 916/3046/25 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «БІІР УКРАЇНА», є фіксованим, і становить 50 000,00 грн. – за надання правової допомоги при розгляді справи у суді апеляційної інстанції.
3. Копію Акту від 18.11.2025 до Договору № 21/11-22 від 22.11.2022 про надання правової допомоги.
Зі змісту даного Акту вбачається, що відповідно до умов Договору про надання правової допомоги № 21/11-22 від 22.11.2022, адвокат надав, а клієнт – прийняв належним чином виконані послуги, виконані адвокатом у суді апеляційної інстанції у справі № 916/3046/25 за заявою ОСОБА_1 до ТОВ «БІІР УКРАЇНА» про відкриття провадження у справі про банкрутство. Розмір гонорару адвоката за даним актом та відповідно до умов Договору про надання правової допомоги № 21/11-22 від 22.11.2022 і Додаткової угоди, складає 50 000,00 грн. за надання правової допомоги при розгляді справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки: 
(1)договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у частині другій статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); 
(2)за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; 
(3)як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;
(4)адвокатський гонорар може існувати в двох формах – фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення – при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин, помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;
(5)адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як положеннями цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;
(6)відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». 
Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18, від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19.
У даному випадку, Додатковою угодою було погоджено фіксований розмір гонорару адвоката за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
У разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару, такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту. Подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.11.2021 у справі № 910/4317/21.
Таким чином безпідставними є посилання апелянта на відсутність детального опису робіт, виконаних адвокатом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
З урахуванням викладеного, вартість послуг з надання правничої допомоги була погоджена між ТОВ «БІІР Україна» та адвокатом у фіксованому розмірі, який не змінюється в залежності від обсягу наданих послуг та витраченого адвокатом часу, а отже, є чітко визначеним. 
Щодо критеріїв оцінки розміру витрат ТОВ «БІІР Україна» на надання адвокатським об`єднанням послуг правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 
3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 
1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 
2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 
3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 
4)дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. 
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України , також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України , може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених ТОВ «БІІР Україна» на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 126 та частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу.
У даному випадку, колегія суддів враховує часткове задоволення апеляційної скарги Лебедєва О.О., визначення витрат ТОВ «БІІР Україна» на професійну правничу допомогу виключно в частині перегляду додаткової ухвали Господарського суду Одеської області від 06.10.2025 по справі №916/3046/25, а не всього апеляційного розгляду у даній справі, що в свою чергу свідчить про невелику складність даної справи. Крім того, дана справа в частині перегляду додаткової ухвали Господарського суду Одеської області від 06.10.2025 по справі №916/3046/25 не містить завеликий обсяг матеріалів та не містить складних юридичних конструкцій. 
Проаналізувавши надані наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом ТОВ «БІІР Україна» роботи (наданих послуг) в частині перегляду додаткової ухвали Господарського суду Одеської області від 06.10.2025 по справі №916/3046/25 на загальну суму 50 000,00 грн не відповідає критерію розумності та є не співмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатами на виконання відповідних робіт та ступеню складності справи. 
Колегія суддів зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.
Отже, за встановлених обставин та норм права, керуючись такими критеріями, як складність справи, а також розумну необхідність судових витрат для розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а також з урахуванням наданих заявником доказів в обґрунтування судових витрат на правничу допомогу, судова колегія вважає, що витрати ТОВ «БІІР Україна» на професійну правничу допомогу в частині перегляду додаткової ухвали Господарського суду Одеської області від 06.10.2025 по справі №916/3046/25 в розмірі 5 000,00 грн, є обґрунтованими, відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, є співрозмірними зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), у зв`язку з чим підлягають відшкодуванню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Україна» за рахунок ОСОБА_1 у наведеній сумі.
При цьому Південно-західний апеляційний господарський суд також керувався тим, що стягнення витрат на правову допомогу у заявленому позивачем розмірі 50 000,00 грн не відповідає критеріям розумності, співмірності, справедливості. В той же час, відмова у стягненні витрат на професійну правничу допомогу порушуватиме баланс інтересів сторін, а також не ґрунтується ані на фактичних обставинах, встановлених судом, ані на нормах процесуального закону, а також порушує право Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Україна» на правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу.
За таких обставин заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Україна» про розподіл судових витрат (вх. №4671/25 від 19.11.2025) у суді апеляційної інстанції слід задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн, у задоволенні решти заяви – відмовити.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 244, 269-271, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.10.2025 по справі №916/3046/25 – задовольнити частково.
Додаткову ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.10.2025 по справі №916/3046/25 – змінити, виклавши її резолютивну частину в наступній редакції:
« 1.Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Україна» від 29.09.2025 (вх. № 3-879/25 від 01.10.2025) – задовольнити частково. 
2.Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР УКРАЇНА» (65026, м. Одеса, вул. Приморська, 3-Б, код ЄДРПОУ 38819672) 7 000,00 грн – витрат на правничу допомогу.
3. У задоволенні решти заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Україна» від 29.09.2025 (вх. № 3-879/25 від 01.10.2025) – відмовити.»
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Україна» про розподіл судових витрат (вх. №4671/25 від 19.11.2025) – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР УКРАЇНА» (65026, м. Одеса, вул. Приморська, 3-Б, код ЄДРПОУ 38819672) витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у сумі 5 000,00 грн.
У задоволенні решти заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Україна» про розподіл судових витрат (вх. №4671/25 від 19.11.2025) – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 09.02.2026.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: Л.В. Поліщук

С.В. Таран