ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" грудня 2025 р.           Справа№ 910/8612/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Тищенко О.В.
суддів:            Гончарова С.А. 
          Сибіги О.М. 

за участю секретаря судового засідання Сабалдаш О.В.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 10.12.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Українська геологічна компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 (повний текст рішення складено 16.09.2025)

у справі  №910/8612/25 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергопрод Сервіс»
до Державного підприємства «Українська геологічна компанія»
про стягнення 321  488,59 грн

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергопрод сервіс» (далі – позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Державного підприємства «Українська геологічна компанія» (далі – відповідач) про стягнення 321 488,59 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором про постачання електричної енергії споживачу №14 від 19.01.2024, в частині повної оплати поставленої електроенергії за період з 01.01.2024 по 30.06.2024.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 позов задоволено повністю.
Стягнуто з Державного підприємства «Українська геологічна компанія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергопрод сервіс» заборгованість у розмірі 321  488 грн 59 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 857 грн 87 коп.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повної оплати вартості отриманої електроенергії у період з 01.01.2024 по 30.06.2024 за договором про постачання електричної енергії споживачу №14 від 19.01.2024. 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство «Українська геологічна компанія» звернулося 06.10.2025 до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, сформованою в системі «Електронний суд» 03.10.2025, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення не враховано часткове погашення  відповідачем заборгованості на суму 21  923,65 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: №1991 від 23.09.2024 на суму 11  923,65 грн, №1965 від 19.09.2024 на суму 5000,00 грн та №1982 від 20.09.2024 на суму 5000,00 грн.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/8612/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко  О.В. судді: Гончаров С.А., Сибіга О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2025 апеляційну скаргу Державного підприємства «Українська геологічна компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 у справі №910/8612/25 залишено без руху, запропоновано апелянту усунути недоліки, а саме надати докази, що підтверджують сплату судового збору у розмірі 5  786,79 грн.
16.10.2025 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Державного підприємства «Українська геологічна компанія» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, яка сформована в системі «Електронний суд» 16.10.2025, до якого долучено докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Українська геологічна компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, заперечення на відзив. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали. Розгляд справи №910/8612/25 призначено на 10.12.2025. Витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/8612/25.
30.10.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/8612/25.
У судове засідання 10.12.2025 з`явився представник позивача.
Представники відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники сторін, що не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, тому розгляд справи відбувається за відсутності представника відповідача.
Представник позивача заперечив проти доводів, викладених у апеляційній скарзі та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 19.01.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергопрод Сервіс» (постачальник) та Державним підприємством «Українська геологічна компанія» (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 14 (далі - договір), відповідно до п. 2.1 якого постачальник продає електричну енергію згідно з кодом ДК 021:2015 09310000-5 «Електрична енергія» (електрична енергія) споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.
Відповідно до п. 5.2 договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії та згідно з умовами цього договору.
Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п.5.6 договору).
Відповідно до п.5.7. договору оплата вважається здійсненною після того, як на рахунок постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього договору.
За умовами п. 5.8 договору оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 робочих днів з моменту отримання його споживачем.
Згідно з п. 6.2 договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору.
Термін дії договору: з дати підписання до 31.12.2024, а в частині постачання електричної енергії з дати, що зазначена у заяві-приєднання до договору замовником (додаток № 1 до договору) до 03.07.2024 (включно), а в частині розрахунків - до повного їх здійснення (п. 13.1 договору в редакції додаткової угоди №2 від 05.09.2024).
Як вбачається з матеріалів справи між сторонами також підписано та скріплено печатками заява-приєднання, яка є додатком №1 до договору, та комерційна пропозиція, яка є додатком №2 до договору.
18.06.2024 між сторонами підписано додаткову угоду №1, якою сторони домовилися змінити ціну за одиницю товару та внести зміни до договору та додатків до нього, що містять інформацію про ціну, викласти додаток №2 до договору у новій редакції, який доданий до цієї угоди.
Умови цієї угоди застосовуються до відносин, які виникли між сторонами з 01.05.2024.
Сторонами складено та підписано Акти приймання-передачі (прийому/передачі) електричної енергії №ЕС 000000115 від 31 січня 2024 на суму 31  169,69 грн, №ЕС 000000199 від 29 лютого 2024 року на суму 109  169,50 грн, № 90 від 31 березня 2024 року на суму 150  288,23, № 261 від 30 квітня 2024 року на суму 89  309,21 грн, № 348 від 31 травня 2024 року на суму 61  616,20 грн.
Позивачем було направлено відповідачу Акт приймання-передачі електричної енергії № 451 від 30 червня 2024 року за поставлену електричну енергію у червні 2024 року, який залишений відповідачем без підпису, а також без надання письмової обґрунтованої відмови від його підписання.
ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» (ОСР) направив позивачу листи №25796/3/03 від 04.06.2025, №25799/3/03 від 04.06.2025  та лист №25833/3/03 від 04.06.2025,  якими повідомив що 28.05.2025 на платформі Датахаб скориговано фактичний обсяг споживання е/е за березень 2024 рік, за квітень 2024 рік, за травень 2024 рік в бік зменшення по споживачу Державне підприємство «Українська геологічна компанія».
До вказаних листів ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» було додано акти коригування від 04.06.2024: №125, відповідно до якого відповідачем  використано 17,84 МВт*год електричної енергії на суму 96305,39 грн; №126 відповідно до якого відповідачем  використано 11,544  МВт*год електричної енергії на суму 62  317,79 грн, №127, відповідно до якого відповідачем  використано 6,008 МВт*год електричної енергії на суму 35129,06 грн.
Відтак, загальна суму переданої позивачем та прийнятої відповідачем електроенергії складає 372  658,55 грн.
Судом встановлено, що відповідно до платіжних інструкцій, долучених до матеріалів справи, відповідачем було здійснено наступні оплати електроенергії, поставленої у спірний період: за отриману у січні 2024 року електроенергію у сумі 31169,96і, що підтверджується платіжними інструкціями №869_00000/fc34f229-0f4f-4fa1-a4b6-c9cd60390a01 від 21.05.2024 на суму 21  169,96 грн та №1168_00000/fc458004-d6ed-41fb-a9d2-8473f9b4445a від 02.07.2024 на суму 10  000,00 грн; за отриману у лютому 2024 року електроенергію у суму 20  000,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №1469_00000/50b9bdd7-9668-4261-bf6b-8829fa4d89c3 від 01.08.2024 на суму 10  000,00 грн та №1571_00000/54ссb52c-e74e-4b70-a67d-8269c084614c від 14.08.2024 на суму 10  000,00 грн.
Звертаючись із позовом до суду, позивач зазначив, що відповідач неналежним чином виконував зобов`язання по оплаті електричної енергії за період з 01.01.2024 по 30.06.2024, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 321  488,59 грн.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи як окремо так і в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимогу у повному обсязі, з огляду на наступне.
Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини щодо стягнення боргу за продану електричну енергію та застосування наслідків прострочення виконання грошових зобов`язань, регулюються нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України (чинного станом на дату виникнення правовідносин), Законом України «Про ринок електричної енергії» та відповідними підзаконними нормативними актами.
Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.
Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.
Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Згідно частини 1 статті 275 Господарського кодексу України (чинного станом на дату виникнення правовідносин) за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».
Статтею 276 Господарського кодексу України (чинного станом на дату виникнення правовідносин)  передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів. Особливості визначення кількості (обсягів), якості, строків, ціни та порядку розрахунків за договором постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».
Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище, визначені Законом України «Про ринок електричної енергії».
Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.
Згідно з ч. 2 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.
Відповідно до п. 1.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312 (надалі - Правила), договір про постачання електричної енергії споживачу - домовленість двох сторін (електропостачальник і споживач), що є документом певної форми, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником за вільними цінами.
Згідно з п. 3.1.1 Правил постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником «останньої надії». Ціни (тарифи) на послуги постачальника універсальних послуг, постачальника «останньої надії» визначаються у встановленому законодавством порядку. Місцем провадження господарської діяльності електропостачальника є територія України, крім постачальників універсальної послуги та постачальників «останньої надії», для яких місцем провадження господарської діяльності є територія, визначена в умовах конкурсу, проведеного у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У межах території діяльності одного постачальника універсальних послуг або постачальника «останньої надії» не допускається здійснення діяльності іншими постачальниками універсальних послуг або постачальниками «останньої надії» відповідно. Електропостачальники мають інформувати своїх споживачів про зміну будь-яких умов договору про постачання електричної енергії споживачу не пізніше ніж за 20 днів до їх застосування з урахуванням інформації про право споживача розірвати договір. Електропостачальники зобов`язані повідомляти споживачів в установленому порядку про будь-яке збільшення ціни і про право споживачів припинити дію договору, якщо вони не приймають нові умови.
Згідно з п. 3.1.5 Правил електропостачальник розміщує у відкритому доступі форму відповідного договору, який пропонується споживачам для укладення. До договору про постачання електричної енергії споживачу або договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг відповідний електропостачальник має розробити з урахуванням вимог законодавства публічні комерційні пропозиції та розмістити їх на власному офіційному вебсайті, про що повідомити Регулятора.
Постачання електричної енергії споживачу здійснюється, якщо: 1) об`єкт споживача підключений до мереж оператора системи у встановленому законодавством порядку; 2) електропостачальник за договором з оператором системи отримав доступ до мереж та можливість продажу електричної енергії на території діяльності оператора системи; 3) споживач є стороною діючих договорів: про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, крім випадку здійснення розподілу (передачі) електричної енергії оператором системи до власних електроустановок; про постачання електричної енергії споживачу або про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, або про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії»; про надання послуг комерційного обліку електричної енергії, крім випадків, коли роль постачальника послуг комерційного обліку виконує оператор системи, до мереж якого приєднаний цей споживач; 4) за усіма точками комерційного обліку на об`єкті (об`єктах) споживача, за якими здійснюється (планується) постачання електричної енергії, укладено договір з постачальником послуг комерційного обліку про надання послуг комерційного обліку електричної енергії; 5) відсутній факт припинення/призупинення постачання електричної енергії або надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у випадках, передбачених законодавством у сфері енергетики; 6) відсутня прострочена заборгованість за договорами про постачання електричної енергії або про надання послуг системи розподілу/передачі (п. 3.1.6 Правил).
У п. 3.1.7 Правил зазначено, що договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником. У разі офіційного оприлюднення комерційної пропозиції електропостачальник не має права відмовити споживачу у приєднанні до договору на умовах цієї комерційної пропозиції, якщо технічні засоби вимірювання та обліку електричної енергії забезпечують виконання сторонами умов комерційної пропозиції. На вимогу споживача електропостачальник має надати письмовий примірник договору, підписаний з його боку. Якщо сторони досягли згоди щодо укладення договору на інших умовах, відмінних від тих, які містяться у комерційних пропозиціях, розміщених на офіційному сайті електропостачальника, договір укладається у паперовій формі. При цьому сторони можуть за взаємною згодою оформлювати додатки до договору, в яких узгоджуються організаційні особливості постачання електричної енергії. Такі додатки оформлюються у паперовій формі та підписуються обома сторонами.
Пунктами 4.3, 4.12 Правил, передбачено, що дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг. Розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується: протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем; протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем; в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.
Як встановлено судом раніше, позивачем та відповідачем підписано акти приймання-передачі електричної енергії за січень-травень 2024 року.
Крім того, матеріалами справи підтверджується, направлення та отримання відповідачем акта прийому-передачі електроенергії за червень 2024 року, який відповідачем не повернуто позивачу з підписом уповноваженої особи, а також не надано письмових обґрунтувань відмови від його підписання.
Також відповідачем не було повернуто позивачу акти-коригування приймання-передачі електричної енергії №125 від 04.06.2025 до Акту № 90 від 31 березня 2024 року; №126 від 04.06.2025 до Акту №261 від 30 квітня 2024 року, №127 від 04.06.2025 до Акту №348 від 31 травня 2024 року, які отримано відповідачем 18.06.2025.
Колегія суддів звертає увагу на те, що у актах,  направлених на адресу відповідача є примітка, з якої вбачається, що неповернення споживачем оригіналу акта прийому-передачі електричної енергії, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання протягом 10 днів з моменту його отримання, такий акт вважається погодженим та підписаним споживачем.
Враховуючи, що відповідач 17.03.2025 отримав акт за червень 2024 року та 18.06.2025 отримав акти коригування, однак не повернув їх позивачу та не надав обґрунтованої відмові від їх підписання, вказані акти вважаються погодженими та підписаними відповідачем.
Відповідно до відповіді ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» №1/04/21539 від 02.04.2025 відповідачем у період з 01.01.2024 по 30.06.2024 було спожито 67 985 кВт/год електричної енергії, поставленої позивачем.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, зазначене спростовує доводи відповідача щодо відсутності документального підтвердження обсягів поставленої останньому електричної енергії за спірний період.
Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ст. 692 ЦК України).
До того ж, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 ЦК України).
Судом встановлено, що згідно умов п. 5.8. договору оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 робочих днів з моменту отримання його споживачем.
Одночасно, згідно з п. 4.12. Правил розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.
Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується:
- протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем;
- протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем;
- в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.
Відтак на переконання колегії суддів, відповідач зобов`язаний був оплатити отриману електричну енергію протягом 5 робочих дня з моменту отримання рахунку, однак не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.
Пунктом 5.6 договору передбачено, що розрахунковий період складає календарний місяць. 
Таким чином, відповідач мав сплатити за отриману електроенергію за січень 2024 року до 20.02.2024, за лютий 2024 – 20.03.2024, за березень 2024 року – 20.04.2024, за квітень 2024 року – 20.05.2024, за травень 2024 року – 20.06.2024, за червень 2024 року – 20.07.2024.
Враховуючи зазначене, станом на дату подання цього позову строк виконання зобов`язань відповідача перед позивачем з оплати за поставлену електричну енергію за період січень – червень 2024 року у розмірі 321    488,59  є таким, що настав.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, жодного підтвердження факту сплати відповідачем на користь позивача заборгованості за договором у сумі 321    488,59 грн сторонами судового процесу до суду не подано. 
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 321    488,59  грн, оскільки факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований.
Доводи апелянта про не врахування при ухваленні оскаржуваного рішення здійснених ним оплат на загальну суму 21923,65 грн, згідно платіжних інструкцій № 1991 від 23.09.2024 на суму 11 923,65 грн, № 1965 від 19.09.2024 на суму 5 000,00 грн, № 1982 від 20.09.2023 на суму 5 000,00 грн, відхиляються колегією суддів, оскільки як правильно зазначено судом першої інстанції вказані оплати були здійснені відповідачем на виконання іншого договору, укладеного між сторонами, який не є предметом даного спору.
Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.
Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.
Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Колегія суддів зазначає, що апелянтом всупереч приписів ст. 73 та ст. 74 ГПК України не надано належних та допустимих доказів сплати відповідачем заборгованості у розмірі 21  923,65 грн.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову у повному обсязі.
Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні. Господарський суд першої інстанції під час вирішення спору правильно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, а тому в задоволенні апеляційної скарги Державного підприємства «Українська геологічна компанія» необхідно відмовити, а оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 - залишити без змін.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Українська геологічна компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 у справі №910/8612/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 у справі №910/8612/25 залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.
4. Матеріали справи №910/8612/25 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови підписано 17.12.2025. 

Головуючий суддя                                                            О.В. Тищенко 

Судді                                                                                С.А. Гончаров

                                                                                О.М. Сибіга