Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2026 року Справа№640/34488/21 

Донецький окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в порядку спрощеного позовного без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Головного управління Національної поліції в Сумській області, про визнання протиправним і скасування наказу, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі – позивач) до Національної поліції України (далі – відповідач, Національна поліція), в якому позивач просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції від 26 жовтня 2021 року № 1500о/с «По особовому складу»;
- визнати протиправною бездіяльність Національної поліції щодо незвільнення ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 25 жовтня 2021 року із подальшим призначенням пенсії за загальнотрудовим стажем; вважати ОСОБА_1 звільненим з Національної поліції з 25 жовтня 2021 року відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», про що внести відповідний запис в трудову книжку;
- стягнути з Національної поліції на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу по дату видачі дублікату трудової книжки;
- стягнути з Національної поліції на користь ОСОБА_1 25 000,00 грн в якості відшкодування моральної шкоди.

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.
За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями Окружного адміністративного суду міста Києва справа № 640/34488/21 передана на розгляд судді Федорчука А.Б.
07 грудня Окружний адміністративний суд міста Києва постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі; вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; встановив строк для подання заяв по суті справ.
13 грудня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2825-ІХ «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі – Закон № 2825), який набрав чинності 15 грудня 2022 року.
На підставі ст. 1 Закону № 2825 Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідований.
П. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2825 (в редакції Закону України від 16 липня 2024 року № 3863-ІХ Про внесення змін до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ» (далі – Закон № 3863), який набрав чинності 26 вересня 2024 року), установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя.
До початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом, крім випадку, передбаченого абз. 4 цього пункту.
Не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративні справи, які були передані до Київського окружного адміністративного суду та розподілені між суддями до набрання чинності Законом № 3863, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом № 3863, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 276, ст. ст. 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 276, ст. ст. 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Після початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду Київський окружний адміністративний суд та інші окружні адміністративні суди України завершують розгляд та вирішення переданих їм справ.
Судом апеляційної інстанції щодо всіх справ, підсудних окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, та переданих на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України відповідно до цього Закону, є Шостий апеляційний адміністративний суд.
До початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у справах, розглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, здійснює Київський окружний адміністративний суд.
На підставі п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2825 (в редакції Закону № 3863) проведений автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженому наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399.
За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, справа № 640/34488/21 передана на розгляд та вирішення Донецькому окружному адміністративному суду.
За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями Донецького окружного адміністративного суду справа № 640/34488/21 (провадження № 200/3388/25) передана на розгляд судді Кравченко Т.О.
20 червня 2025 року суд постановив ухвалу про прийняття справи до провадження; вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановив строк для подання заяв по суті справи.
Про прийняття справи до провадження сторони повідомлені в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі – КАС).
01 грудня 2025 року суд постановив ухвалу, якою відмовив у задоволенні клопотання відповідача про залучення Головного управління Національної поліції в Сумській області (далі – ГУНП в Сумській області) до участі у справі як співвідповідача; залучив ГУНП в Сумській області (далі – третя особа) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача; встановив третій особі строк для надання пояснення щодо позову і відзиву; витребував докази у третьої особи.
З клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін учасники справи до суду не зверталися, а тому на підставі ч. 5 ст. 260 КАС справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Як на час прийняття справи до провадження, так і на час її розгляду по суті триває широкомасштабна військова агресія російської федерації проти України, яка слугувала підставою для введення в Україні з 24 лютого 2022 року 05 години 30 хвилин воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану».
Указом Президента України від 14 липня 2025 року № 478/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 15 січня 2025 року № 4524-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжений з 05 години 30 хвилин 07 серпня 2025 року строком на 90 діб.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що з 07 листопада 2015 року проходив службу в органах Національної поліції.
Наказом Національної поліції від 03 квітня 2020 року № 383о/с звільнений зі служби в поліції за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VІІІ «Про Національну поліцію» (далі – Закон № 580) (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) з 05 квітня 2020 року.
Позивач із цим не погодився та оскаржив наказ про своє звільнення в судовому порядку.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 липня 2021 року у справі № 640/9996/20, яке набрало законної сили 26 жовтня 2021 року, наказ Національної поліції від 03 квітня 2020 року № 383о/с визнаний протиправним та скасований, а позивач поновлений на посаді заступника начальника Департаменту вибухотехнічної служби – начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення та моніторингу з 06 квітня 2020 року.
На виконання рішення суду у справі № 640/9996/20 Національна поліція видала наказ від 13 серпня 2021 року № 1079о/с, яким скасувала наказ від 03 квітня 2020 року № 383о/с та поновила позивача на посаді.
25 серпня 2021 року позивач попереджений про наступне вивільнення за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону № 580 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).
Разом з листами від 15 вересня 2021 року та від 04 жовтня 2021 року позивачеві направлені переліки вакантних посад у територіальних органах Національної поліції.
Позивач зауважив, що в переліку запропонованих вакантних посад посада заступника начальника Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області відсутня і така посада йому не пропонувалася. 
Зазначив, що 21 жовтня 2021 року подав голові Національної поліції рапорт про звільнення зі служби в поліції на підставі до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону № 580 з 25 жовтня 2021 року з подальшим призначенням пенсії за загальнотрудовим стажем.
Відповідач отримав цей рапорт, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 0302211598405.
Однак 26 жовтня 2021 року Національна поліція видала наказ № 1500о/с, яким відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону № 580 призначила позивача на посаду заступника начальника Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області у порядку переведення, звільнивши його з посади заступника начальника Департаменту вибухотехнічної служби – начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення та моніторингу.
Вважаючи протиправними наказ від 26 жовтня 2021 року № 1500о/с та бездіяльність, яка полягала у незвільнені його із займаної посади за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону № 580 з 25 жовтня 2021 року з подальшим призначенням пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Позивач наголошував на тому, що оскаржуваний наказ передбачає його переведення у іншу місцевість, що значно впливає на його особисте життя й потребує виявлення ним згоди. Зауважив, що такої згоди не надавав, ба більше, свою волю на припинення публічної служби виклав у рапорті від 21 жовтня 2021 року.
Крім того, під час звільнення позивачу не були повернуті трудова книжка і військовий квиток, видано лише дублікат трудової книжки.
Таким чином, позивач вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на його користь грошового забезпечення за час неможливості оформлення на іншу роботу та оформлення пенсії у зв`язку з невидачею трудової книжки.
Також позивач доводив, що протиправними рішеннями (діями, бездіяльністю) відповідача йому завдана моральна школа, відшкодування якої він оцінює у розмірі 25 000,00 грн.
Просив задовольнити позов.
Відповідач позов не визнав; доводив, що у спірних правовідносинах діяв в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені законодавством.
Зазначив, що на виконання суду у справі № 640/9996/20 наказом Національної поліції від 13 серпня 2021 року № 1079о/с позивач був поновлений на посаді заступника начальника Департаменту вибухотехнічної служби – начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення та моніторингу з 06 квітня 2020 року.
25 серпня 2021 року позивача повідомлений про те, що посада, яку він обіймав, скорочена та про можливе наступне звільнення зі служби у поліції за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону № 580, одночасно з цим позивачеві запропоновано ознайомитися з переліком вакантних посад з граничним спеціальним званням «полковник поліції», від ознайомлення з яким позивач відмовився, про що складений акт від 25 серпня 2021 року № 6054/12/1/2-2021.
Крім того, листами від 15 вересня 2021 року та від 04 жовтня 2021 року позивачеві повідомлено про необхідність прийняття рішення щодо визначення посади та підрозділу, у якому він бажає проходити службу, та з цією метою надіслано переліки рівнозначних вакантних посад.
Незважаючи на це, за твердженням відповідача, станом на 23 жовтня 2021 року будь-які рапорти ОСОБА_1 щодо визначення посади та підрозділу, де він бажає проходити службу у поліції, до Національної поліції чи Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції не надходили.
За цих обставин при вирішенні питання щодо подальшого проходження служби ОСОБА_1 в органах Національної поліції врахована позиція, яку він висловлював під час розгляду справи № 640/9996/20, і наказом Національної поліції від 26 жовтня 2021 року № 1500о/с позивач призначений на посаду заступника начальника Сумського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Сумській області в порядку переведення з одночасним звільненням з посади заступника начальника Департаменту вибухотехнічної служби – начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення та моніторингу.
Відтак відповідач доводив, що наказ Національної поліції від 26 жовтня 2021 року № 1500о/с є правомірним, а підстави для його скасування відсутні.
Вимоги позивача в частині стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу по дату видачі трудової книжки відповідач вважав безпідставними, оскільки позивач не був звільнений зі служби в поліції та проходив її на посаді заступника начальника Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області.
Також відповідач наголошував на відсутності правових і фактичних підстав для стягнення на користь позивача відшкодування моральної шкоди.
Просив відмовити в позові.
Позивач надав відповідь на відзив, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог, та наголосив на безпідставності твердження відповідача про те, що Національна поліція не отримувала його рапорт про звільнення зі служби в поліції за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону № 580.
В додаткових поясненнях, наданих Донецькому окружному адміністративному суду, відповідач зазначив, що спеціальне законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, не вимагало згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду у цю або іншу місцевість; зауважив, що за висновком Верховного Суду рівнозначними є посади, для яких установлено однакове граничне спеціальне звання поліції; наголосив на неможливості субсидіарного застосування іншого законодавства, ніж спеціальне, до спірних правовідносин.
Також відповідач повідомив, що наказом Національної поліції від 26 жовтня 2021 року № 1500о/с позивач призначений заступником начальника Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області у порядку переведення із звільненням з посади заступника начальника Департаменту вибухотехнічної служби – начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення та моніторингу.
В подальшому наказом ГУНП в Сумській області від 14 березня 2022 року № 93о/с ОСОБА_1 , заступник начальника Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області, звільнений зі служби в поліції відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону № 580 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді зі звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції).
Третя особа надала пояснення щодо позову та відзиву, в яких вказувала на безпідставність позовних вимог з мотивів, подібних до тих, що наведені відповідачем.
З приводу проходження позивачем служби в ГУНП в Сумській області третя особа повідомила таке.
Наказом Національної поліції від 26 жовтня 2021 року № 1500о/с відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону № 580 полковник поліції ОСОБА_1 призначений заступником начальника Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області у порядку переведення.
Тобто цим наказом ОСОБА_1 зарахований до особового складу ГУНП в Сумській області.
Наказом ГУНП в Сумській області від 28 жовтня 2021 року № 462о/с позивачу установлені посадовий оклад та надбавка за специфічні умови проходження служби.
Відповідно до листа Управління кадрового забезпечення ГУНП в Сумській області від 05 грудня 2025 року № 72146-2025 з моменту призначення на посаду до виконання службових обов`язків позивач не приступав.
Управління кадрового забезпечення ГУНП в Сумській області листом від 23 грудня 2021 року № 5165/117/12/2/01-2021 повідомило позивача про необхідність надання інформації про його місцезнаходження.
В подальшому наказом ГУНП в Сумській області від 13 березня 2022 року № 124 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського Сумського РУП ГУНП в Сумській області» до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції. Підставою для видання цього наказу слугували результати службового розслідування.
Наказом ГУНП в Сумській області від 14 березня 2022 року № 93о/с «По особовому складу» позивач звільнений зі служби в поліції відповідно до п. 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції) ч. 1 ст. 77 Закону № 580.
Ознайомити позивача з вказаними наказами не вдалося, оскільки останній на телефонні дзвінки не відповідає, а його місцезнаходження невідоме, про що складені акти від 04 квітня 2022 № 4512 та № 4511.
Документи про звільнення направлені рекомендованим листом № 4003010598986 на адресу позивача, що зазначена в його особовій справі, проте за закінченням терміну зберігання лист повернутий відправнику.
Відповідно до листа Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Сумській області від 05 грудня 2025 року № 71943-2025 за період проходження служби в ГУНП в Сумській області з 26 жовтня 2021 року по 14 березня 2022 року ОСОБА_1 проводилося нарахування грошового забезпечення.
Однак, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 відмовився надавати банківські реквізити для перерахування грошових коштів, виплата грошового забезпечення не проводилась.
Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Сумській області, що підтверджується листом від 05 грудня 2025 року № 71943-2025, впродовж 2021-2024 років неодноразово зверталося телефонним зв`язком та листами до позивача щодо надання банківських реквізитів.
Відтак згідно з вимогами законодавства належне до виплати ОСОБА_1 грошове забезпечення депоновано на спеціальний рахунок ГУНП в Сумській області. Загальна сума депонованого грошового забезпечення ОСОБА_1 складає 113 903,10 грн, що підтверджено довідкою від 05 грудня 2025 року № 29/1674.
Наказ про звільнення зі служби в поліції з ГУНП в Сумській області позивач не оскаржував.
Також третя особа повідомила, що не може надати копію трудової книжки позивача, оскільки згідно з розпискою 09 квітня 2020 року ОСОБА_1 отримав дублікат трудової книжки у Департаменті кадрового забезпечення Національної поліції.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.
На виконання вимог ст. 90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Ухвалою від 01 грудня 2025 року суд витребував у третьої особи копію наказу про призначення ОСОБА_1 на посаду в ГУНП в Сумській області; копію наказу про зарахування ОСОБА_1 до особового складу ГУНП в Сумській області (якщо такий видавався, якщо ні – письмово повідомити про це суд); відомості про те, чи приступив ОСОБА_1 до виконання службових обов`язків в ГУНП в Сумській області, якщо так, то коли саме, якщо ні – письмово повідомити про це суд; відомості про те, чи здійснювало ГУНП в Сумській області нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення, якщо так, то за який період, (надати підтверджуючі документи, зокрема, довідку про суми нарахованого і виплаченого грошового забезпечення в розрізі його окремих складових), якщо ні – письмово повідомити про це суд; наказ про звільнення ОСОБА_1 з ГУНП в Сумській області та зі служби в поліції та всі документи, що слугували підставою для його прийняття; докази ознайомлення позивача з наказом про звільнення, якщо такий факт мав місце, якщо ні – письмово повідомити про це суд; відомості про те, чи був оскаржений в судовому або адміністративному порядку наказ про звільнення позивача з ГУНП в Сумській області та зі служби в поліції, якщо так – повідомити результат такого оскарження та надати відповідні докази; докази проведення з позивачем остаточного розрахунку при звільненні, в тому числі довідку про суми нарахованого та виплаченого позивачеві грошового забезпечення в розрізі його окремих складових, списки осіб на перерахування коштів, платіжну інструкцію тощо; копію трудової книжки позивача; пояснення щодо обставин проходження ОСОБА_1 служби в ГУНП в Сумській області.
В повному обсязі витребувані докази ГУНП в Сумській області суду не надало, а тому справа розглянута по суті за наявними у ній матеріалами.
З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив таке.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .
З 24 листопада 2015 року місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить штамп про реєстрацію місця проживання, проставлений в паспорті, а також відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру від 19 червня 2025 року № 1494611.
Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій, що підтверджено відповідним посвідченням, виданим Міністерством внутрішніх справ України 06 листопада 2015 року.
Відповідач – Національна поліція України (ідентифікаційний код 40108578) зареєстрована як юридична особа, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі – ЄДР) внесений відповідний запис.
Третя особа – Головне управління Національної поліції в Сумській області (ідентифікаційний код 40108777), зареєстроване як юридична особа, про що до ЄДР внесений відповідний запис.
З 07 листопада 2015 року позивач проходив службу в Національній поліції, що підтверджено матеріалами його особової справи, в тому числі послужним списком.
На час виникнення спірних правовідносин позивач обіймав посаду заступника начальника Департаменту вибухотехнічної служби – начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення та моніторингу Національної поліції.
Так, наказом Національної поліції від 09 жовтня 2017 року № 832о/с «По особовому складу» полковник поліції ОСОБА_1 був призначений заступником начальника Департаменту вибухотехнічної служби – начальником управління організаційно-аналітичного забезпечення та моніторингу.
Наказом Національної поліції від 03 квітня 2020 року № 383о/с «По особовому складу Департаменту вибухотехнічної служби» полковник поліції ОСОБА_1 звільнений з посади заступника начальника Департаменту вибухотехнічної служби – начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення та моніторингу.
Позивач з цим не погодився та оскаржив своє звільнення в судовому порядку.
20 липня 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалив рішення у справі № 640/9996/20, яким, з урахуванням ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2021 року про виправлення описки, позов ОСОБА_1 задовольнив повністю, зокрема, визнав протиправним та скасував наказ від 03 квітня 2020 року № 383о/с «По особовому складу Департаменту вибухотехнічної служби» в частині звільнення полковника поліції ОСОБА_1 з посади заступника начальника Департаменту вибухотехнічної служби – начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення та моніторингу; поновив полковника поліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Департаменту вибухотехнічної служби – начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення та моніторингу з 06 квітня 2020 року; стягнув з Національної поліції на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 06 квітня 2020 року.
Як свідчить мотивувальна частина рішення від 20 липня 2021 року, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , з-поміж іншого, Окружний адміністративний суд міста Києва виходив з такого:
«[…]
Відповідно до наказу Національної поліції України від 03 квітня 2020 року № 383 о/с «По особовому складу Департаменту вибухотехнічної служби» полковника поліції ОСОБА_1 (0033300) заступника начальника Департаменту – начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення та моніторингу з 05 квітня 2020 року звільнено за ч. 1 п. 4 ст. 77 Закону № 580 (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).
Підставою прийняття вказаного наказу слугували попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 від 05.02.2020, наказ Національної поліції України від 05.02.2020 № 84 та лист МВС від 04.03.2020 № 7437/1/22-2020.
Не погоджуючись з наказом про звільнення № 383о/с від 03.04.2020 року, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
[…]
Отже, суд має з`ясувати чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штатів, та чи додержано ним норми законодавства, що регулюють порядок вивільнення працівника, які є докази про зміни в організації виробництва і праці, а також те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу, або що не було можливості перевести позивача до інших органів та чи не користувався він переважним правом на залишення на роботі.
Як убачається з наказу Національної поліції України від 05.02.2020 № 84, яким затверджено перелік змін у штатах Національної поліції, відбулось скорочення штату Департаменту вибухотехнічної служби Національної поліції з 38 посад до 35.
[…]
Судом установлено та не заперечується сторонами, що 05.02.2020 року ОСОБА_1 був попереджений під особистий підпис про те, що посада, яку він обіймає, буде скорочена та про наступне можливе звільнення відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону № 580.
26 лютого 2020 року начальник департаменту кадрового забезпечення ОСОБА_2 звернулась із листом № 1205/12/1/2101-2020 до начальника Управління вибухотехнічної служби НПУ ОСОБА_3 щодо необхідності пришвидшення призначення співробітників у знов створене управління вибухотехнічної служби. В цьому листі зазначено, що вирішення питання щодо працевлаштування працівників департаменту вибухотехнічної служби, посади яких скорочено, відноситься, в першу чергу до компетенції керівника управління вибухотехнічної служби.
10 березня 2020 року начальник Управління вибухотехнічної служби НПУ ОСОБА_4 надіслав начальнику департаменту кадрового забезпечення ОСОБА_2 лист № 240/32/01-2020, яким поінформував про ознайомлення 25 (двадцяти п`яти) співробітників департаменту вибухотехнічної служби, в тому числі ОСОБА_1 з некомплектом вакантних посад по підрозділах апарату центрального органу управління НПУ станом на 2 березня 2020 року.
18 березня 2020 року ОСОБА_1 керівником Управління вибухотехнічної служби НПУ було запропоновано обійняти посаду заступника начальника управління вибухотехнічної служби НП України – начальника відділу оперативного реагування.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 склав відповідний рапорт, а керівник Управління вибухотехнічної служби НПУ склав 18 березня 2020 року відповідне подання про призначення на посаду заступника начальника управління – начальника відділу забезпечення вибухобезпеки Управління вибухотехнічної служби національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_1 .
Вищезазначені документи супровідним листом № 270/32/01-2020 від 18 березня 2020 року були направлені до департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України.
Проте, як вбачається з матеріалів справи та жодним чином не заперечується сторонами відповіді на подання та рапорт позивачем не отримано.
Таким чином, судом установлено, що відповідач не виконав обов`язку щодо здійснення належних заходів щодо пропонування вакантних рівнозначних посад, чим позбавив можливості для подальшого проходження служби позивачем.
При цьому відповідачем винесено оскаржуваний наказу від 03 квітня 2020 року № 383 о/с «По особовому складу Департаменту вибухотехнічної служби».
Суд у цьому зв`язку зазначає, що жодних обґрунтованих та зрозумілих причин недоцільності призначення позивача (недостатність досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків) не наведено. Доказів того, що відповідач пропонував позивачу для заміщення будь-які інші посади до матеріалів справи не надано, іншого відповідачем суду не доведено. При цьому ж, як вже зазначав суд, позивачем подавався рапорт щодо призначення на іншу посаду, у тому числі й іншу.
Власник або уповноважений ним орган (держава) одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.
Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду, і які існували на день звільнення.
Натомість, зазначених дій відповідач не вчинив, не з`ясував можливостей подальшого використання на службі позивача відповідно до чинного Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, як і не з`ясував переважного права позивача на залишення на службі в поліції, рівень його кваліфікації, досягнення у службовій діяльності, переваги для залишення на службі.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про протиправність та необхідність скасування наказу № 383о/с від 03.04.2020 року «По особовому складу Департаменту вибухотехнічної служби» в частині звільнення полковника поліції ОСОБА_1 з посади заступника начальника департаменту вибухотехнічної служби начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення та моніторингу.
[…]».
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2021 року набрало законної сили на підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року.
Крім того, 27 липня 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалив додаткове рішення у справі № 640/9996/20, яким стягнув з Національної поліції на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 06 квітня 2020 року по 20 липня 2021 року в розмірі 472 370,76 грн.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2021 року змінено шляхом викладення його резолютивної частини в такій редакції:
«Стягнути з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 06 квітня 2020 року по 20 липня 2021 року в розмірі 472 370,76 грн без урахування податків та зборів».
13 серпня 2021 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2021 року та ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2021 року у справі № 640/9996/20 Національна поліція видала наказ № 1079о/с «По особовому складу», яким скасувала пункт наказу Національної поліції від 03 квітня 2020 року № 383о/с про звільнення зі служби в поліції полковника поліції ОСОБА_1 , заступника начальника Департаменту вибухотехнічної служби – начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення та моніторингу, з 05 квітня 2020 року, та поновила полковника поліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Департаменту вибухотехнічної служби – начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення та моніторингу, із 06 квітня 2020 року.
Листом від 13 серпня 2021 року № 5823/12/1/2/03-2021 Департамент кадрового забезпечення Національної поліції повідомив ОСОБА_1 про виконання рішення суду у справі № 640/9996/20 та його поновлення на посаді, а також запропонував прибути до Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції для оформлення необхідних документів.
Поряд із цим, як свідчить попередження про наступне вивільнення, 25 серпня 2021 року полковник поліції ОСОБА_1 , заступник начальника Департаменту вибухотехнічної служби – начальник управління організаційно-аналітичного забезпечення та моніторингу, відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону № 580 був попереджений під особистий підпис про те, що:
- наказом Національної поліції від 05 лютого 2020 року № 84 «Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції», посада, яку він обіймав, скорочена, а також про можливе наступне звільнення зі служби в поліції згідно з п. 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) ч. 1 ст. 77 Закону № 580;
- перебування поліцейського, посада якого скорочена, на лікарняному, у відряджені чи у відпустці не є перешкодою для його призначення на іншу посаду або звільнення зі служби в поліції, за умови його персонального у письмовій формі попередження у становлений законом строк;
- поліцейський, посада якого була скорочена, до дня його призначення на іншу посаду в поліції або звільнення зі служби в поліції зобов`язаний виконувати обов`язки за останньою посадою, яку він займав, якщо керівник органу (закладу, установи) поліції не покладе на нього інші обов`язки.
Крім того позивачеві роз`яснені положення ст. 49-2 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України).
25 серпня 2021 року полковник поліції ОСОБА_5 , головний інспектор відділу комплектування апарату управління комплектування Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції, старший лейтенант поліції Щербак В.А., старший інспектор з особливих доручень відділу комплектування апарату управління комплектування Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції, та ОСОБА_6 , державний службовець 4 рангу, головний спеціаліст відділу комплектування апарату управління комплектування Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції, склали акт № 6054/12/1/2-2021 про те, що полковник поліції ОСОБА_1 , заступник начальника Департаменту вибухотехнічної служби – начальник управління організаційно-технічного забезпечення та моніторингу Національної поліції, відмовився від ознайомлення з Інформацією про запропоновані вакантні посади з граничним спеціальним званням «полковник поліції» станом на 13 серпня 2021 року.
Як свідчить Інформація про запропоновані вакантні посади з граничним спеціальним званням «полковник поліції» станом на 13 серпня 2021 року, до неї були включені такі посади: в Головному управлінні Національної поліції у Вінницькій області (далі – ГУНП у Вінницькій області) – заступник начальника Гайсинського районного управління поліції – начальник кримінальної поліції; в Головному управлінні Національної поліції у Волинській області (далі – ГУНП у Волинській області) – заступник начальника Ковельського районного управління поліції – начальник слідчого відділу, заступник начальника Луцького районного управління поліції – начальник слідчого відділу; в Головному управлінні Національної поліції в Дніпропетровській області (далі – ГУНП в Дніпропетровській області) – заступник начальника Синельниківського районного управління поліції – начальник кримінальної поліції, начальник Павлоградського районного відділу поліції; в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області (далі – ГУНП в Донецькій області) – заступник начальника Покровського районного управління поліції – начальник слідчого відділу поліції; в Головному управлінні Національної поліції в Запорізькій області (далі – ГУНП в Запорізькій області) – заступник начальника Запорізького районного управління поліції – начальник слідчого відділу, заступник начальника Запорізького районного управління поліції, заступник начальника Василівського районного управління поліції, заступник начальника Мелітопольського районного управління поліції – начальник слідчого відділу, заступник начальника Мелітопольського районного управління поліції – начальник кримінальної поліції, начальник Бердянського районного відділу поліції; в Головному управлінні в Київській області (далі – ГУНП в Київській області) – заступник начальника Фастівського районного управління поліції з превентивної діяльності, заступник начальника Броварського районного управління поліції; в Головному управлінні Національної поліції у Львівській області (далі – ГУНП у Львівській області) – начальник управління логістики та матеріально-технічного забезпечення, начальник Золочівського районного відділу поліції, заступник начальника Львівського районного управління поліції № 2 – начальник слідчого відділу, заступник начальника Львівського районного управління поліції № 1 – начальник кримінальної поліції; в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області (далі – ГУНП в Миколаївській області) – заступник начальника Вознесенського районного управління поліції – начальник кримінальної поліції, заступник начальника Вознесенського районного управління поліції в превентивній діяльності; в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області (далі – ГУНП в Полтавській області) – заступник начальника Полтавського районного управління поліції – начальник слідчого відділу; в Головному управлінні Національної поліції в Сумській області (далі – ГУНП в Сумській області) – заступник начальника Шосткинського районного управління поліції – начальник кримінальної поліції; в Головному управлінні Національної поліції в Харківській області (далі – ГУНП в Харківській області) – начальник Красноградського районного відділу поліції, заступник начальника Ізюмського районного управління поліції, заступник начальника Ізюмського районного управління поліції – начальник слідчого відділу; в Головному управлінні Національної поліції в Хмельницькій області (далі – ГУНП в Хмельницькій області) – заступник начальника Кам`янець-Подільського районного управління поліції – начальник кримінальної поліції; в Головному управлінні Національної поліції в Черкаській області (далі – ГУНП в Черкаській області) – заступник начальника Уманського районного управління поліції – начальник слідчого відділу; в Головному управлінні Національної поліції у м. Києві (далі – ГУНП у м. Києві) – заступник начальника Дарницького управління поліції – начальник слідчого відділу, заступник начальника Дніпровського управління поліції, командир полку поліції особливого призначення № 2.
10 вересня 2021 року представник позивача – адвокат Постульга В.Є. звернувся до Національної поліції з адвокатським запитом № 10/06/1, в якому просив надати інформацію про вакантні посади в центральному апараті Національної поліції, які були б рівнозначні посаді, на якій поновили ОСОБА_1 наказом від 13 серпня 2021 року № 1079о/с.
У відповідь на цей запит листом від 21 вересня 2021 року № 92аз/12/1/2/03-2021 Департамент кадрового забезпечення Національної поліції повідомив, що нормативно-правовими актами облік вакантних посад за необхідності (на момент поновлення) не передбачено, а тому надав запитувану інформацію станом на 01 серпня 2021 року.
Відтак разом з листом від 21 вересня 2021 року № 92аз/12/1/2/03-2021 Департамент кадрового забезпечення Національної поліції надіслав представнику позивача Перелік вакантних посад середнього складу поліції із граничним спеціальним званням «полковник поліції», згідно з яким станом на 01 серпня 2021 року в центральному органі управління були такі вакантні посади з граничним спеціальним званням «полковник поліції»: начальник Департаменту забезпечення діяльності голови Національної поліції; заступник начальника Департаменту – начальник 7-го управління Департаменту карного розшуку Національної поліції; заступник начальника Департаменту – начальник управління організації діяльності підрозділів реагування патрульної поліції Департаменту превентивної діяльності Національної поліції; заступник начальника управління – начальник відділу протидії жорсткому поводженню у дитячому середовищі Управління ювенальної превенції Національної поліції; заступник начальника Департаменту – начальник управління взаємодії з Інтерполом та Європолом Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції; заступник директора Правового департаменту Національної поліції; перший заступник начальника Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції; заступник начальника управління – начальник відділу забезпечення режиму Управління режиму та технічного захисту інформації Національної поліції; заступник начальника управління – начальник відділу підготовки та застосування авіації Управління авіації та поліції на воді Національної поліції.
Листом від 15 вересня 2021 року № 6610/12/1/2/03-2021 «Про направлення переліку вакантних посад» Департамент кадрового забезпечення Національної поліції повідомив позивачеві про те, що відповідно до п. 2 ст. 68 Закону № 580 поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного стоку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до ч. 1 цієї статті, та надіслав позивачеві перелік рівнозначних вакантних посад з метою визначення посади та підрозділу, в якому останній бажає проходити службу, для подальшого звернення до керівництва відповідного органу поліції. Позивачеві роз`яснена необхідність повідомлення Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції про результати ознайомлення та прийняте рішення.
До листа від 15 вересня 2021 року № 6610/12/1/2/03-2021 доданий Перелік вакантних посад з граничним спеціальним званням «полковник поліції» в територіальних органах поліції станом на 14 вересня 2021 року, до якого включені такі посади: в ГУНП у Вінницькій області – заступник начальника Вінницького районного управління поліції, заступник начальника Гайсинського районного управління поліції – начальник кримінальної поліції; в ГУНП у Волинській області – заступник начальника Ковельського районного управління поліції – начальник слідчого відділу, заступник начальника Луцького районного управління поліції – начальник слідчого відділу; в ГУНП в Дніпропетровській області – заступник начальника Синельниківського районного управління поліції – начальника кримінальної поліції, заступника начальника Синельниківського районного управління поліції – начальника слідчого відділу, начальника Павлоградського районного відділу поліції; в ГУНП в Донецькій області – начальник Краматорського районного управління поліції, заступник начальника Покровського районного управління поліції – начальник слідчого відділу; в Головному управлінні Національної поліції в Закарпатській області (далі – ГУНП в Закарпатській області) – начальник управління «Корпусу оперативно-раптової дії»; в Головному управлінні Національної поліції в Івано-Франківській області (далі – ГУНП в Івано-Франківській області) – начальник управління «Корпусу оперативно-раптової дії»; в ГУНП в Запорізькій області – заступник начальника Запорізького районного управління поліції – начальника слідчого відділу, заступник начальника Запорізького районного управління поліції, заступник начальника Василівського районного управління поліції, заступник начальника Мелітопольського районного управління поліції – начальника слідчого відділу, заступник начальника Мелітопольського районного управління поліції – начальника кримінальної поліції, начальника Бердянського районного відділу поліції; в ГУНП в Київській області – начальника управління інформаційно-аналітичної підтримки, заступник начальника Фастівського районного управління поліції з превентивної діяльності, заступник начальника Броварського районного управління поліції; в ГУНП у Львівській області – начальник управління логістики та матеріально-технічного забезпечення, начальник Золочівського районного відділу поліції, заступник начальника Львівського районного управління поліції № 2 – начальник слідчого відділу, заступник начальника Львівського районного управління поліції № 1 – начальник кримінальної поліції; в ГУНП в Миколаївській області – заступник начальника Вознесенського районного управління поліції – начальник кримінальної поліції, заступник начальника Вознесенського районного управління поліції з превентивної діяльності; в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області (далі – ГУНП в Полтавській області) – начальник Кременчуцького районного управління поліції, заступник начальника Кременчуцького районного управління поліції – начальник слідчого відділу, заступник начальника Полтавського районного управління поліції – начальник слідчого відділу; в Головному управлінні Національній області в Рівненській області (далі – ГУНП в Рівненській області) – начальник Сарненського районного відділу поліції; в ГУНП в Сумській області – заступник начальника Шосткинського районного управління поліції – начальник кримінальної поліції; в Головному управлінні Національної поліції в Харківській області (далі – ГУНП в Харківській області) – заступник начальника Ізюмського районного управління поліції, заступник начальника Ізюмського районного управління поліції – начальник слідчого відділу, начальник Красноградського районного відділу поліції; в Головному управлінні Національної поліції в Хмельницькій області (далі – ГУНП в Хмельницькій області) – заступник начальника Кам`янець-Подільського районного управління поліції – начальник кримінальної поліції; в ГУНП в Черкаській області – заступник начальника Уманського районного управління поліції – начальник слідчого відділу; в ГУНП у м. Києві – заступник начальника Дарницького управління поліції – начальник слідчого відділу, командир полку спеціального призначення № 2.
Листом від 04 жовтня 2021 року № 7064/12/1/2/03-2021 «Про направлення переліку вакантних посад» Департамент кадрового забезпечення Національної поліції повторно повідомив позивачеві про те, що відповідно до п. 2 ст. 68 Закону № 580 поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного стоку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до ч. 1 цієї статті, та надіслав позивачеві перелік рівнозначних вакантних посад з метою визначення посади та підрозділу, в якому останній бажає проходити службу, для подальшого звернення до керівництва відповідного органу поліції.
Позивачеві роз`яснена необхідність повідомлення Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції про результати ознайомлення та прийняте рішення.
До листа від 04 жовтня 2021 року № 7064/12/1/2/03-2021 доданий Перелік вакантних посад з граничним спеціальним званням «полковник поліції» в територіальних органах поліції станом на 04 жовтня 2021 року, до якого включені такі посади: в ГУНП в Донецькій області – заступник начальника Покровського районного управління поліції – начальник слідчого відділу; в ГУНП в Дніпропетровській області – заступник начальника Синельниківського районного управління поліції – начальник кримінальної поліції; в Головному управлінні Національної поліції в Житомирській області (далі – ГУНП в Житомирській області) – заступник начальника Житомирського районного управління поліції; в ГУНП в Закарпатській області – заступник начальника Головного управління – начальник кримінальної поліції; в ГУНП в Запорізькій області – заступник начальника Василівського районного управління поліції, заступник начальника Мелітопольського районного управління поліції – начальник слідчого відділу; в ГУНП в Київській області – начальник управління інформаційно-аналітичної підтримки; в ГУНП в Полтавській області – заступник начальника Головного управління, заступник начальника Головного управління – начальник кримінальної поліції, заступник начальника Кременчуцького районного управління поліції – начальник кримінальної поліції, начальник Лубенського районного відділу поліції; в ГУНП в Сумській області – заступник начальника Шосткинського районного управління поліції – начальник кримінальної поліції.
21 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до голови Національної поліції з рапортом, в якому у зв`язку з організаційно-штатними змінами просив звільнити його зі служби в Національній поліції відповідно до п. 4 (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) ч. 1 ст. 77 Закону № 580 з 25 жовтня 2021 року зі подальшим призначенням пенсії за загальнотрудовим стажем.
В рапорті від 21 жовтня 2021 року позивач зазначив, що відмовляється від запропонованих в органах Національної поліції посад, а також повідомив про відмову від проходження військово-лікарської комісії, вважаючи стан свого здоров`я задовільним.
Разом з рапортом від 21 жовтня 2021 року, з поміж іншого, позивач надав копії посвідчення учасника бойових дій, свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , диплома молодшого спеціаліста серії НОМЕР_4 з додатком до нього, довідки Барського фахового коледжу транспорту та будівництва Національного транспортного університету від 13 жовтня 2021 року № 208, диплома бакалавра серії НОМЕР_5 , диплома спеціаліста серії НОМЕР_6 з додатком до нього, довідки Національного транспортного університету від 18 жовтня 2021 року № 2288/01.
Того ж дня позивач надіслав рапорт від 21 жовтня 2021 року з доданими до нього документами на адресу Національної поліції рекомендованою поштовою кореспонденцією, про що свідчать конверт, в якому здійснювалось поштове відправлення, опис вкладення до цінного листа та накладна до поштового відправлення 0302211538405.
22 жовтня 2021 року Національна поліція отримала поштове відправлення з рапортом ОСОБА_1 від 21 жовтня 2021 року, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 0302211538405.
На примірнику рапорту від 21 жовтня 2021 року, який наданий відповідачем разом з матеріалами особової справи ОСОБА_1 , проставлений штамп про реєстрацію вхідної кореспонденції Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції від 26 жовтня 2021 року (вхідний № 18476).
26 жовтня 2021 року начальник Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції полковник поліції Кобець С.В. подав голові Національної поліції доповідну записку «Щодо подальшого проходження служби ОСОБА_1 », в якій з поміж іншого, зазначив:
«[…]
Станом на 23 жовтня 2021 року будь-яких рапортів від ОСОБА_1 щодо подальшого проходження служби, до Департаменту кадрового забезпечення не надходило.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону № 580 передбачена можливість переміщення поліцейського в органах, закладах та установах поліції на рівнозначні посади для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби. Ч. 8 ст. 65 вказаного Закону визначено, що направлення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення, таким чином не передбачає особистої згоди.
За правилами ч. 2 ст. 65 Закону № 580 посада вважається вакантною, якщо за цією посадою штатом (штатним розкладом) передбачене вище спеціальне звання поліції.
Згідно з наказом Національної поліції від 04 грудня 2015 року № 142 «Про затвердження Переліку посад молодшого та середнього складу поліції і відповідних їм граничних спеціальних звань» […] граничне спеціальне звання за посадою заступника начальника Департаменту Національної поліції, яку на даний час обіймає ОСОБА_1 , «полковник поліції».
За матеріалами справи ОСОБА_1 значиться, що він тривалий час проходив службу на керівних посадах.
Разом з тим до Національної поліції надійшов лист Головного управління Національної поліції в Сумській області від 26 жовтня 2021 року № 705/117/01/122-2021 щодо можливості призначення кандидатури з числа найбільш підготовлених працівників центрального органу управління поліції на посаду заступника начальника Сумського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області. Відповідно до наказу Національної поліції від 04 грудня 2015 року № 142 за зазначеною посадою передбачено граничне спеціальне звання «полковник поліції», що відповідає рівнозначності посади, яку обіймає ОСОБА_1 
[…]
Враховуючи практичний досвід роботи на керівних посадах, здобуті навички, морально-ділові і професійні якості полковника поліції ОСОБА_1 , вважаємо, що останній зможе більш ефективно забезпечити роботу поліції в Головному управлінні Національної поліції в Сумській області, що відповідає інтересам служби у теперішній час, та пропонуємо призначити останнього на посаду заступника начальника Сумського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області на підставі п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону № 580.
При цьому на доповідній записці проставлені відмітки про реєстрацію вхідної кореспонденції, датовані 01 листопада 2021 року (№ 36130) та 02 листопада 2021 року (№ 18846).
01 листопада 2021 року за наслідками розгляду доповідної записки голова Національної поліції надав доручення Департаменту кадрового забезпечення (Кобець С.) «Прошу опрацювати в установленому порядку» (№ 36107).
02 листопада 2021 року т. в. о. начальника Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції надав доручення «Прошу опрацювати відповідно до доручення Голови Національної поліції» (№ 18875).
На підставі доповідної записки полковника поліції ОСОБА_7 , начальника Департаменту кардового забезпечення, від 26 жовтня 2021 року, Національна поліція видала наказ від 26 жовтня 2021 року № 1500о/с «По особовому складу», яким відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону № 580 полковник поліції ОСОБА_1 призначений заступником начальника Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області у порядку переведення, звільнивши його з посади заступника начальника Департаменту вибухотехнічної служби – начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення та моніторингу.
В матеріалах особової справи позивача міститься лист Департаменту кадрового забезпечення від 26 жовтня 2021 року № 7655/12/1/2/03-2021, адресований позивачеві, з інформацією про те, що наказом Національної поліції від 26 жовтня 2021 року № 1500о/с він призначений на посаду заступника начальника Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області.
Листом від 27 жовтня 2021 року № 7761/12/1/2/03-2021 «Про розгляд рапорту про звільнення» Департамент кадрового забезпечення Національної поліції повідомив позивачеві про те, що за дорученням керівництва Національної поліції в межах компетенції розглянув рапорт від 21 жовтня 2021 року про звільнення зі служби за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону № 580.
Враховуючи рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2021 року у справі № 640/9996/20 про поновлення позивача на службі в поліції, у зв`язку зі звільненням зі служби за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону № 580, за висновком Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції, повторне прийняття рішення про звільнення за відповідною статтею не є можливим.
Також Департамент кадрового забезпечення Національної поліції повідомив позивачеві, що наказом Національної поліції від 26 жовтня 2021 року № 1500о/с останній призначений заступником начальника Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області. Позивачеві запропоновано прибути до ГУНП в Сумській області для виконання обов`язків за вказаною посадою.
27 жовтня 2021 року позивач звернувся до голови Національної поліції з заявою, в якій у зв`язку з поданням рапорту про звільнення від 21 жовтня 2021 року просив надати витяг з наказу про звільнення зі служби в Національній поліції з 25 жовтня 2021 року та повідомити про стан підготовки матеріалів, необхідних для призначення пенсії, яка отримана відповідачем 29 жовтня 2021 року і зареєстрована за вхідним номером 35807.
28 жовтня 2021 року представник позивача – адвокат Постульга В.Є. звернувся до Національної поліції з адвокатським запитом № 28/10/1, в якому просив надати копію наказу Національної поліції від 26 жовтня 2021 року № 1500, яким полковник поліції ОСОБА_1 призначений на посаду в Національній поліції; інформацію з копіями підтверджуючих документів (подань, рапортів, доповідних записок, висновків тощо), які стали підставою для видання наказу Національної поліції від 26 жовтня 2021 року № 1500 в частині призначення ОСОБА_1 , інформацію про те, які особи стали ініціаторами переведення (переміщення) ОСОБА_1 відповідно до наказу Національної поліції від 26 жовтня 2021 року № 1500; які посадові (службові) особи (органи державної влади, місцевого самоврядування) погоджували призначення ОСОБА_1 відповідно до наказу Національної поліції від 26 жовтня 2021 року № 1500; надати інформацію про те, чи пропонувалась посада, на яку призначений ОСОБА_1 наказом Національної поліції від 26 жовтня 2021 року № 1500 в процесі звільнення за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону № 580; повідомити, чи отримувала Національна поліція поштове повідомлення № 0302211598405 з рапортом ОСОБА_1 від 21 жовтня 2021 року, якщо так, то коли саме.
У відповідь на адвокатський запит представника позивача листом від 08 листопада 2021 року № 118аз/12/1/2/03-2021 Департамент кадрового забезпечення Національної поліції повідомив, що:
- на виконання судових рішень у справі № 640/9996/20 наказом Національної поліції від 13 серпня 2021 року № 1079о/с скасований пункт наказу Національної поліції від 03 квітня 2020 року № 383о/с в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 та поновлено його на посаді заступника начальника Департаменту вибухотехнічної служби – начальника управління організаційно-технічного забезпечення та моніторингу з 06 квітня 2020 року;
- 25 серпня 2020 року в Департаменті кадрового забезпечення ОСОБА_1 ознайомлений з наказом Національної поліції від 13 серпня 2021 року № 1079о/с і йому запропоновано ознайомитись з інформацією про запропоновані вакантні посади з граничним спеціальним званням «полковник поліції» станом на 13 серпня 2021 року; однак від запропонованих посад позивач відмовився, про що складений відповідний акт;
- 15 вересня 2021 року та 04 жовтня 2021 року Департамент кадрового забезпечення Національної поліції надсилав ОСОБА_1 рекомендовані листи з переліком рівнозначних вакантних посад для ознайомлення та визначення посади і підрозділу, в якому він бажає проходити службу, проте позивач про прийняте рішення не повідомляв;
- переліки вакантних посад, які пропонувалися ОСОБА_1 , формувалися з метою дотримання вимог законодавства про вивільнення працівників, визначених ст. 49-2 КЗпП України та ст. 68 Закону № 580, у зв`язку із скороченням посади, яку останній обіймав, та саме у ті дати, коли вони йому пропонувалися, та відповідно призначення відбулося на посаду, вакантну на момент прийняття такого рішення.
30 жовтня 2021 року позивач звернувся до голови Національної поліції з заявою, якою повідомив про те, що з 16 серпня 2021 року по 20 серпня 2021 року, з 25 серпня 2021 року по 04 вересня 2021 року та з 06 вересня 2021 року по 16 вересня 2021 року, з 17 вересня 2021 року по 29 жовтня 2021 року перебував у стані тимчасової непрацездатності та просив повідомити, кому і куди він має надати листки непрацездатності.
15 листопада 2021 року позивач звернувся до голови Національної поліції з заявою, в якій просив повідомити про результати розгляду його рапорту про звільнення від 21 жовтня 2021 року, заяви про призначення пенсії від 29 жовтня 2021 року, а також повідомити, де можна отримати витяг з наказу про звільнення, військовий квиток і трудову книжку.
Докази, які б свідчили, що відповідач розглянув ці заяви по суті та надав на них відповіді, суду не надані.
З приводу грошового забезпечення позивача за час проходження служби в Національній поліції суд встановив таке.
Згідно з довідкою Національної поліції від 14 грудня 2021 року № 29/5-456 грошове забезпечення полковника ОСОБА_1 за посадою заступника начальника Департаменту вибухотехнічної служби – начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення та моніторингу Національної поліції за період з 13 серпня 2021 року по 31 вересня 2021 року становило: в серпні 2021 року – нараховано 17 692,92 грн (за 19 календарних днів), у вересні 2021 року – нараховано 28 867,40 грн (за 30 календарних днів); грошове забезпечення за посадою станом на 25 жовтня 2021 року становило: посадовий оклад – 7 400,00 грн, оклад за спеціальне звання – 2 400,00 грн, надбавка за вислугу років (40%) – 3 920,00 грн, надбавка за специфічні умови проходження служби (100%) – 13 720,00 грн.
Як свідчить надана Національною поліцією інформація про нараховане грошове забезпечення за період з 13 серпня 2021 року по 25 жовтня 2021 року, полковнику ОСОБА_1 за посадою заступника начальника Департаменту вибухотехнічної служби – начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення та моніторингу нараховано в серпні 2021 року – посадовий оклад – 4 535,48 грн, оклад за спеціальним званням – 1 470,97 грн, надбавка за стаж служби в поліції – 2 402,58 грн, надбавка за специфічні умови проходження служби – 8 409,03 грн, індексація – 874,86 грн; у вересні 2021 року – посадовий оклад – 7 400,00 грн, оклад за спеціальним званням – 2 400,00 грн, надбавка за стаж служби в поліції – 3 920,00 грн, надбавка за специфічні умови проходження служби – 13 720,00 грн, індексація – 1 427,40 грн; в жовтні 2021 року – посадовий оклад – 5 967,74 грн, оклад за спеціальним званням – 1 935,48 грн, надбавка за стаж служби в поліції – 3 161,29 грн, надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції – 11 064,52 грн, індексація – 1 151,13 грн.
З приводу проходження позивачем служби в ГУНП в Сумській області суд встановив таке.
Як було вказано вище, наказом Національної поліції від 26 жовтня 2021 року № 1500о/с «По особовому складу» відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону № 580 полковник поліції ОСОБА_1 призначений заступником начальника Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області у порядку переведення.
28 жовтня 2021 року ГУНП в Сумській області видало наказ № 462о/с «По особовому складу», яким установило полковнику поліції ОСОБА_1 , заступнику начальника Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області, посадовий оклад в розмірі 3 250,00 грн, надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції в розмірі 75% посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за стаж служби, з 26 жовтня 2021 року.
23 грудня 2021 року Управління кадрового забезпечення ГУНП в Сумській області надіслало позивачеві лист № 5165/117/12/2/01-2021, яким повідомило про те, що наказом Національної поліції від 26 жовтня 2021 року № 1500о/с він призначений на посаду заступника начальника Сумського районного управління ГУНП в Сумській області з 26 жовтня 2021 року; що наказом ГУНП в Сумській області від 28 жовтня 2021 року № 462о/с йому установлені посадовий оклад та надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції.
В листі йшлося про те, що 28 жовтня 2021 року в телефонному режимі позивач повідомлений про видання цих наказів, а також про те, що позивач повідомив, що перебуває на лікарняному.
Оскільки на подальші телефонні дзвінки позивач не відповідав, Управління кадрового забезпечення ГУНП в Сумській області повідомило, що у разі ненадання позивачем інформації про своє місцезнаходження, до нього можуть бути вжити заходи дисциплінарного впливу.
Однак поштове відправлення з листом від 23 грудня 2021 року № 5165/117/12/2/01-2021, яке було надіслане ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , повернуто підприємством поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання».
За інформацією ГУНП в Сумській області, ОСОБА_1 до виконання обов`язків за посадою заступника начальника Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області не приступив, що визнається сторонами.
Також суд встановив, що на підставі наказу ГУНП в Сумській області від 11 березня 2022 року № 170 проведено службове розслідування, за результатами якого 13 березня 2022 року дисциплінарна комісія склала висновок службового розслідування за фактом можливих порушень службової дисципліни, допущених окремими поліцейськими ГУНП в Сумській області, що виразилось у відсутності на службі та невиходу на зв`язок за період з 24 лютого 2022 року по 10 березня 2022 року.
13 березня 2022 року ГУНП в Сумській області видало наказ № 124 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського Сумського РУП ГУНП в Сумській області».
Цим наказом за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 24 ч. 1 ст. 23 та ч. 2 ст. 24 Закону № 580, ч. 3 наказу Національної поліції від 10 березня 2022 року 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану», п. п. 1, 6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України до полковника поліції ОСОБА_1 , заступника начальника Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області, застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
14 березня 2022 року ГУНП в Сумській області видало наказ № 93о/с «По особовому складу», яким відповідно до п. 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції) ч. 1 ст. 77 Закону № 580 полковник поліції ОСОБА_1 , заступник начальника Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області, з 14 березня 2022 року звільнений зі служби в поліції.
У зв`язку з тим, що позивач не відповідав на телефонні дзвінки, а його місцезнаходження не було відоме, ГУНП в Сумській області не мало можливості ознайомити останнього з вказаними наказами, про що складені акти від 04 квітня 2022 року № 4511 і № 4512.
29 квітня 2022 року ці накази надіслані за адресою: АДРЕСА_2 , проте поштове відправлення не було вручено позивачеві і повернуто відправнику «за закінченням терміну зберігання», про що свідчать фіскальний чек, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та поштовий конверт з відмітками підприємства поштового зв`язку.
Правомірність наказів ГУНП в Сумській області не є предметом спору у справі, що розглядається.
Як свідчить лист Управління кадрового забезпечення ГУНП в Сумській області від 05 грудня 2025 року№ 72146-2025, ОСОБА_1 отримав трудову книжку в Департаменті кадрового забезпечення Національної поліції, про що свідчить розписка від 09 квітня 2020 року.
Суду надана розписка ОСОБА_1 про те, що в Департаменті кадрового забезпечення він отримав: дублікат трудової книжки серії НОМЕР_7 , довідку ІНФОРМАЦІЯ_2 та витяг з наказу Національної поліції від 03 квітня 2020 року № 383о/с.
На розписці позивач вчинив напис такого змісту: «09 квітня 2020 року о 12:30 отримав незрозумілий документ з недостовірною інформацією».
Докази, які б свідчили про те, що після поновлення на службі в поліції на виконання рішення суду у справі № 640/9996/20 позивач надав дублікат трудової книжки серії НОМЕР_7 до Національної поліції (Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції) суду не надані.
Разом з позовною заявою позивач надав копію дубліката трудової книжки серії НОМЕР_7 , останній запис якої – запис 07 від 05 квітня 2020 року про звільнення зі служби в поліції на підставі наказу Національної поліції від 03 квітня 2020 року № 383о/с.
Як свідчить лист Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Сумській області від 05 грудня 2025 року № 71943-2025, за період проходження служби в ГУНП в Сумській області з 26 жовтня 2021 року по 14 березня 2022 року ОСОБА_1 проводилось нарахування грошового забезпечення.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 відмовився надавати банківські реквізити для перерахування йому грошових коштів, виплата йому грошового забезпечення не проводилась.
Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Сумській області впродовж 2021-2022 років неодноразово зверталося телефонним зв`язком та листами до ОСОБА_1 щодо надання банківських реквізитів, проте такі реквізити не були надані.
Як наслідок, належне до виплати ОСОБА_1 грошове забезпечення в загальній сумі 113 903,10 грн депоновано на спеціальний рахунок ГУНП в Сумській області.
ГУНП в Сумській області надало довідку від 05 грудня 2025 року № 29/1674 про грошове забезпечення ОСОБА_1 за період проходження служби з 26 жовтня 2021 року по 14 березня 2022 року, згідно з якою за цей період позивачеві нараховано грошове забезпечення в загальній сумі 115 637,69 грн (після утримання податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 113 903,10 грн).
Також суду наданий лист ГУНП в Сумській області від 01 серпня 2024 року № 1146/117/05/29-2024, адресований позивачу, з інформацією про те, що на депозитному рахунку ГУНП в Сумській області зберігаються кошти в сумі 113 903,10 грн – грошове забезпечення, нараховане йому за період служби в ГУНП в Сумській області, та проханням повідомити банківські реквізити, за якими ці кошти можуть бути перераховані позивачеві для проведення повного розрахунку.
Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Висновки суду по суті позовних вимог.
Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Національної поліції від 26 жовтня 2021 року№ 1500о/с «По особовому складу».
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі – Закон № 580), який на час виникнення спірних правовідносин дія в редакції від 08 серпня 2021 року.
Службу в поліції визначає ст. 59 Закону № 580.
Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону № 580 служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону № 580 час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
За правилами ч. 3 ст. 59 Закону № 580 рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону № 580 видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.
Згідно з ч. 5 ст. 59 Закону № 580 порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.
Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23 листопада 2016 року № 1235, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2016 року за № 1668/29798, (далі – Порядок № 1235).
Правове регулювання служби в поліції наведене в ст. 60 Закону № 580.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону № 580 проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Переміщення поліцейських в органах, закладах та установах поліції регламентоване нормами ст. 65 Закону № 580.
Ч. 1 ст. 65 Закону № 580 установлено, що переміщення поліцейських здійснюється:
[…]
2) на рівнозначні посади:
для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби;
за ініціативою поліцейського;
у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації;
у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі – місцевості з визначеним строком служби);
за станом здоров`я – на підставі рішення медичної комісії;
з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей – на підставі висновку атестації;
у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до ст. 87 цього Закону;
[…].
Відповідно до ч. 8 ст. 65 Закону № 580 переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.
За правилами ч. 9 ст. 65 Закону № 580 переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.
Поряд із цим порядок призначення поліцейських на посади під час здійснення реорганізації регламентований нормами ст. 68 Закону № 580.
Відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону № 580 у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.
Згідно з ч. 2 ст. 68 Закону № 580 поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.
За правилами ч. 3 ст. 68 Закону № 580 поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 цього Закону.
Звільнення зі служби в поліції регламентоване нормами ст. 77 Закону № 580.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону № 580 поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема:
[…]
4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;
[…].
Згідно з ч. 2 ст. 77 Закону № 580 днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.
Відповідно до ч. 3 ст. 77 Закону № 580 день звільнення вважається останнім днем служби.
Суд встановив, що наказом Національної поліції від 13 серпня 2021 року № 1079о/с, який виданий на виконання судових рішень у справі № 640/9996/20, з 06 квітня 2020 року полковник поліції ОСОБА_1 був поновлений на посаді заступника начальника Департаменту вибухотехнічної служби – начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення та моніторингу.
Водночас 25 серпня 2021 року відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону № 580 позивач попереджений про те, що наказом Національної поліції від 05 лютого 2020 року № 84 «Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції», посада, яку він обіймав, скорочена, а також про можливе наступне звільнення зі служби в поліції згідно з п. 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) ч. 1 ст. 77 Закону № 580.
Отже, відповідачем ініційовано відносно ОСОБА_1 процедуру призначення поліцейських на посади під час здійснення реорганізації у порядку ст. 68 Закону № 580, що ґрунтувалося на прийнятому Національною поліцією наказі від 05 лютого 2020 року № 84 «Про затвердження переліку змін у штатах Національної поліції», у зв`язку зі скороченням посади, яку обіймав позивач. 
У свою чергу позивач, отримавши відповідне повідомлення, мав легітимні очікування на застосування щодо нього процедур й відповідних наслідків, що визначені ст. 68 Закону № 580.
Виходячи з таких легітимних очікувань, 21 жовтня 2021 року ОСОБА_1 подав голові Національної поліції рапорт про звільнення зі служби в поліції відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону № 580 з 25 жовтня 2021 року з подальшим призначенням пенсії за загальнотрудовим стажем.
Таким чином, позивач однозначно виявив своє волевиявлення на припинення служби в поліції та небажання продовжувати службу в поліції на інших посадах.
Відповідач отримав цей рапорт 22 жовтня 2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 0302211598405.
У такій ситуації єдиний правомірний спосіб дій відповідача визначений ч. 3 ст. 68 Закону № 580, а саме поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до ч. 2 цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 цього Закону.
Поряд із цим за механізмом дії ст. 68 Закону № 580 позивач не міг бути переведений на іншу, навіть рівнозначну, посаду в іншу місцевість за відсутності його згоди, оскільки це прямо передбачено ч. 2 ст. 68 Закону № 580, якою визначено, що поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.
Натомість Національна поліція прийняла наказ, який є предметом спору, з покликанням на норму п. 1 ч. 2 ст. 65 Закону № 580.
У зв`язку з цим суд вважає за необхідне відзначити, що ст. 65 Закону № 580 передбачає/констатує право (можливість) переміщення поліцейських в органах, закладах та установах поліції, зокрема, на рівнозначні посади, для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації.
Водночас ст. 68 Закону № 580 регламентує порядок такого переміщення саме у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації. 
Таким чином, застосування ст. 65 Закону № 580 (переміщення поліцейських в органах, закладах та установах поліції) у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації має здійснюватися у порядку, передбаченому ст. 68 цього Закону (порядок призначення поліцейських на посади під час здійснення реорганізації).
У практичній площині це означає, що має бути згода поліцейського, посада якого скорочується, на таке переведення, за відсутності такої згоди особа підлягає звільненню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону № 580.
Верховний Суд в постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 824/185/17-а та від 09 грудня 2020 року у справі № 808/539/17 сформував правову позицію, відповідно до якої особа, попереджена про звільнення за скороченням штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу і своє волевиявлення здійснює шляхом надання згоди на ініціативу керівництва щодо іншої посади в будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Лише якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття певних посад виникають підстави для застосування п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону № 580 щодо звільнення поліцейського зі служби в поліції у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Однак 26 жовтня 2021 року відповідач всупереч приписам ст. ст. 65, 68, 77 Закону № 580 прийняв наказ № 1500 о/с, яким призначив позивача, за відсутності його згоди, ба більше за наявності його прохання звільнити зі служби за п. 4 ч. 1 ст. 77 цього Закону, на посаду заступника начальника Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області, у порядку переведення, звільнивши його з посади заступника начальника Департаменту вибухотехнічної служби – начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення та моніторингу.
Посилання відповідача на факт переміщення позивача на рівнозначну посаду, (що судом не оцінюється), у даному випадку, самостійного правового значення не має, оскільки алгоритм дій при переведенні поліцейських у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації здійснюється виключно у порядку ст. 68 Закону № 580, яка в імперативному порядку передбачає згоду на таке переміщення.
Більш того, сутність спірних правовідносин, що виникли між сторонами, зводиться до вирішення питання про те, чи повинен був відповідач звільнити позивача зі служби в поліції за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону № 580 внаслідок скорочення посади, яку обіймав позивач, та небажання останнього продовжувати службу не лише на запропонованих йому інших вакантних посадах, а й в поліції взагалі.
Правомірність переміщення позивача на конкретну посаду (заступник Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області) не є предметом спору у справі, що розглядається, позаяк позивач не згоден власне із самим фактом переміщення.
Також суд критично оцінює наведені в листі – відповіді Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції аргументи про неможливість звільнення ОСОБА_1 за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону № 580 через наявність рішення суду у справі № 640/9996/20.
Суд відзначає, що задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у справі № 640/9996/20 було наслідком порушення Національною поліцією визначеної Законом № 580 та КЗпП процедури звільнення поліцейського.
Поряд із цим наявність такого, що набрало законної сили, рішення суду у справі № 640/9996/20 жодним чином не перешкоджало відповідачу звільнити ОСОБА_1 зі служби в поліції за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону № 580, забезпечивши дотримання установленої законодавством процедури. Тим більш за наявності рапорту ОСОБА_1 від 21 жовтня 2021 року, в якому позивач однозначно висловив своє бажання припинити служби в поліції.
З огляду на встановлені фактичні обставини та правове регулювання спірних правовідносин суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним і скасування наказу Національної поліції від 26 жовтня 2021 року № 1500о/с «По особовому складу» і задоволення цієї частини позовних вимог.
При обранні належного способу захисту порушеного права позивача суд виходить з такого.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просить захистити його порушене право шляхом визнання протиправною бездіяльності Національної поліції, яка полягає у незвільненні його зі служби в Національній поліції відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону № 580 з 25 жовтня 2021 року з подальшим призначенням пенсії за загальнотрудовим стажем та вважати його звільненим з Національної поліції з 25 жовтня 2021 року відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону № 580, про що внести відповідний запис в трудову книжку.
Загальна вимога сформована у практиці Верховного Суду щодо способів захисту базується на двох основних взаємопов`язаних принципах: 1. спосіб захисту має бути належним та ефективним; 2. має дотримуватися принцип процесуальної економії. 
Тобто, судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.
Так у рішеннях Європейського суд з прав людини у справах «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93) та у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02)) вказано, що ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення – гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії. 
У рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Ст. 245 КАС визначені повноваження суду при вирішенні справи.
Зокрема, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; а відповідно до ч. 3 ст. 245 КАС у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Згідно з п. 1 розділу І Порядку № 1235 цей Порядок розроблено відповідно до ст. 59 Закону № 580 з метою забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими.
Відповідно до п. 2 розділу І Порядку № 1235 рішення з питань проходження служби в поліції оформлюються письмовими наказами по особовому складу.
Розділом ІІ Порядку № 1235 визначені підстави для видання наказів по особовому складу.
Так, підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності, зокрема, як звільнення зі служби в поліції.
Розділ ІІІ Порядку № 1235 регламентує порядок підготовки та видання наказів по особовому складу
Відповідно до п. 1 розділу ІІІ Порядку № 1235 видавати накази по особовому складу можуть керівники органів та підрозділів поліції, а також закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі – органи поліції), відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, а також номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.
Згідно з п. 2 розділу ІІІ Порядку № 1235 підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.
Відповідно до п. 3 розділу ІІІ Порядку № 1235 перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23 листопада 2016 року № 1235 (далі – Перелік).
П. 10 розділу ІІІ Порядку № 1235 установлено, що у випадку видання наказу про звільнення працівника зі служби в поліції в наказі органу поліції зазначаються стаж служби в поліції, вислуга років для призначення пенсії (у тому числі на пільгових умовах), необхідність виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати.
Крім того, зазначається інформація щодо необхідності виплати грошової компенсації за кількість діб невикористаних відпусток за фактично відпрацьований час у році звільнення або відрахування з грошового забезпечення коштів за кількість діб відпусток за час невідпрацьованої частини календарного року.
Облік трудової діяльності працівника регламентований нормами ст. 48 КЗпП.
Відповідно до ч. 1 ст. 48 КЗпП облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
За правилами ч. 3 ст. 48 КЗпП роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі.
Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 48 КЗпП).
Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110, (далі – Інструкція № 58).
Відповідно до п. 2.2 Інструкції № 58 до трудової книжки вносяться:
[…]
відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;
[…]
Згідно з п. 2.3 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні […] повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Абз. 1 п. 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про […] звільнення […] вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), […], а в разі звільнення – у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Відповідно до абз. 1 п. 2.26 Інструкції № 58 записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
З огляду на викладене, діючи на підставі ч. 2 ст. 9 КАС, суд дійшов висновку про те, що для забезпечення повного та ефективного захисту порушеного права позивача також належить застосувати такі способи захисту як:
- визнати протиправною бездіяльності Національної поліції, яка полягає у незвільненні ОСОБА_1 зі служби в поліції відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону № 580 з 26 жовтня 2021 року;
- зобов`язання Національної поліції видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з служби в поліції відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону № 580 з 26 жовтня 2021 року, про що внести відповідний запис в трудову книжку (дублікат трудової книжки).
З огляду на застосований судом спосіб захисту не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності Національної поліції, яка полягає у незвільненні його зі служби в Національній поліції відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону № 580 з 25 жовтня 2021 року з подальшим призначенням пенсії за загальнотрудовим стажем та вважати його звільненим з Національної поліції з 25 жовтня 2021 року відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону № 580.
Суд вважає за необхідне зауважити, що за встановлених фактичних обставин датою звільнення має бути 26 жовтня 2021 року, а не 25 жовтня 2021 року, (як просив позивач), оскільки відповідно ч. 3 ст. 68 Закону № 580 поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до ч. 2 цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 цього Закону. 
Позивача попереджений про наступне вивільнення 25 серпня 2021 року, отже саме 26 серпня 2021 року є першим днем після закінчення двомісячного строку з дня попередження про вивільнення.
Щодо вимог в частині «подальшого призначення пенсії за загальнотрудовим стажем», то суд відзначає, що призначення пенсії відповідно до законодавства віднесено до повноважень Пенсійного фонду України та його територіальних органів, а не відповідача, про що свідчить аналіз норм законодавства, зокрема, Закону України від «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон № 2262), Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року за № 135/13402, Інструкції про організацію роботи з оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та з інших соціальних питань, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 вересня 2018 року № 760, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2018 року за № 1152/32604.
До того ж питання щодо наявності чи відсутності у позивача права на пенсію за загальнотрудовим стажем не є предметом спору у справі, що розглядається.
Вимоги позивача в частині стягнення з Національної поліції грошового забезпечення за час вимушеного прогулу по дату видачі дублікату трудової книжки не підлягають задоволенню з мотивів, що викладені нижче. 
Обґрунтовуючи свої вимоги в цій частині, позивач покликається на норми ст. 47 КЗпП.
Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП (в редакції від 14 серпня 2021 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин), власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Отже, ст. 47 КЗпП в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, не передбачала обов`язку власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку.
Ст. 116 КЗпП визначені строки розрахунку при звільненні, а ст. 117 КЗпП – відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП).
Згідно з ч. 5 ст. 235 КЗпП у разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Аналіз наведених нижче норм ст. 235 КЗпП зумовлює висновок, що підставою для оплати вимушеного прогулу (стягнення середнього заробітку (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу) є звільнення без законної підстави або затримка видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця.
Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин ні спеціальне законодавство про службу в поліції, ні норми трудового законодавства не передбачали стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки (дубліката трудової книжки).
Крім того, суд встановив, що 09 квітня 2020 року, при первісному звільненні з поліції, позивач отримав дублікат трудової книжки серії НОМЕР_7 .
При цьому позивач не оскаржував правомірність дій Національної поліції, які полягали у видачі саме дубліката трудової книжки, а не її оригіналу.
В подальшому на виконання судових рішень у справі № 640/9996/20 наказом Національної поліції від 13 серпня 2021 року № 1079о/с ОСОБА_1 поновлений на посаді з 06 квітня 2020 року.
Докази, які б свідчили, що після поновлення на посаді з 06 квітня 2020 року на виконання рішення суду у справі № 640/9996/20 ОСОБА_1 передавав Національній поліції свою трудову книжку (дублікат трудової книжки) суду не надані.
Також суд вважає за необхідне відзначити, що законодавство не пов`язувало та не пов`язує стягнення середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки видачі військового квитка чи іншого військово-облікового документа.
Щодо позовних вимог в частині стягнення на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 25 000,00 грн.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Ст. 23 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.
Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
3) в інших випадках, встановлених законом.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17.
Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.
Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.
Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.
У розвиток цих положень у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем.
Поняття «моральна шкода» є оціночним, комплексним і таким, що потребує дослідження в кожному окремому випадку.
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 в якості відстави відшкодування моральної шкоди вказує на протиправне втручання в його особисте та сімейне життя, шляхом переведення на роботу в іншу місцевість. Це втручання фактично є примусом до виконання такої роботи, адже відповідачем проігноровано рапорт позивача про звільнення зі служби в поліції.
Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог у цій частині, стверджує, що позивач не довів, що дії відповідача призвели до втрати позивачем нормальних життєвих зв`язків й вимагали додаткових зусиль для організації свого життя. 
Суд, оцінивши доводи сторін, вважає, що позивач має право на компенсацію моральної шкоди у спірних правовідносинах, з огляду на таке.
По-перше, суд дійшов висновку про протиправність оспорюваного наказу про переведення позивача на посаду в іншу місцевість. При цьому вказаний наказ є протиправним не лише з огляду на порушення відповідачем законодавства при його прийнятті, а й з огляду на ігнорування права позивача на звільнення, тобто свавільного рішення Національної поліції про переведення позивача на службу в іншу місцевість, в умовах відсутності законодавчо визначеної дискреції на такі дії.
По-друге, суд відхиляє заперечення відповідача щодо недоведеності позивачем факту втручання у його особисте, сімейне життя.
По-третє, внаслідок протиправних рішень та бездіяльності відповідача позивач тривалий час перебував у стані правової невизначеності щодо подальшого проходження/непроходження ним служби в поліції, що об`єктивно справляло негативний вплив на його моральний стан.
По-четверте, заперечуючи проти позовних вимог в частині стягнення відшкодування моральної шкоди, відповідач не навів аргументів щодо необґрунтованості чи неспівмірності її розміру.
Відтак, керуючись мотивами, наведеними вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з Національної поліції на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 25 000,00 грн.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Суд надав оцінку основним доводам і запереченням сторін. Решта доводів і заперечень не спростовують висновків суду по суті позовних вимог.

Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн (квитанція від 23 листопада 2021 року № 0.0.2353078072.1) та 908,00 грн (квитанція від 23 листопада 2021 року № 0.0.2353078085.1).
Визначаючи кількість вимог немайнового характеру, заявлених позивачем, суд враховує, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, зобов`язання прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.
Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а тому за рахунок бюджетних асигнувань Національної поліції на користь позивача підлягають присудженню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 816,00 грн.
Беручи до уваги заяву позивача від 07 січня 2026 року про те, що відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, при постановленні цього рішення суд не вирішує питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу.
Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) до Національної поліції України (ідентифікаційний код 40108578, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Богомольця, буд. 10), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Головного управління Національної поліції в Сумській області, про визнання протиправним і скасування наказу, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди – задовольнити частково.
2. Визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України від 26 жовтня 2021 року № 1500о/с «По особовому складу».
3. Визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України, яка полягає у незвільненні ОСОБА_1 зі служби в поліції відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 26 жовтня 2021 року.
4. Зобов`язати Національну поліцію України видати наказ про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 26 жовтня 2021 року, про що внести відповідний запис в трудову книжку (дублікат трудової книжки).
5. Стягнути з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
6. В іншій частині позовних вимог – відмовити.
7. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 00 копійок.
8. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
9. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
10. Повне судове рішення складено 28 січня 2026 року. 

Суддя Т.О. Кравченко