Справа № 454/2380/24                        Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О. А. 
Провадження № 22-ц/811/2045/25                Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 19 травня 2025 року, -
ВСТАНОВИВ:
в липні 2024 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та збільшення їх розміру.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, є батьками двох неповнолітніх дітей:  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  та ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням суду від 27 грудня 2022 року розмір аліментів, які стягувалися з відповідача збільшено з 3000 грн. на двох дітей до 6000 грн. на двох дітей, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які відповідач сплачує не систематично та не в повному розмірі. Позовну заяву обгрунтовує тим,  що коштів на утримання дутей не вистачає, оскільки витрати збільшились через їх вікові потреби - для придбання всього необхідного для школи, оплати інтернету, придбання гаджетів, комп`ютерів, одягу, продуктів харчування. Крім того, позивач є особою з інвалідністю 3 групи, у зв2язку з чим отримує допомогу, як інвалід з дитинства, а також отримує заробітну плату в розмірі 1600 грн. щомісячно, однак її доходу не достатньо для належного утримання дітей та покриття всіх витрат. Стверджує, що відповідач є працездатним, інших осіб на утриманні не має, працює неофіційно, отримуючи заробітну плату в розмірі близбко 30000 грн., а тому має змогу забезпечувати дітей та сплачувати аліменти на їх утримання в більшому розмірі.
З наведених підстав просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на двох неповнолітніх дітей, з 3000 грн. на кожну дитину до 1/2 частини всіх видів доходу, але не менше 8000 грн. на одну дитину.
Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 19 травня 2025 року позовні вимоги задоволено частково. Змінено спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на підставі рішення Сокальського районного суду Львівської області від 27 грудня 2022 року. Вирішено надалі стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У зв`язку із зміною способу стягнення аліментів припинено стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліментів на підставі рішення Сокальського районного суду від 27 грудня 2022 року по справі №454/1881/22. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 1211 грн. 20коп. судового збору.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. 
Апелянт стверджує, що відповідач працює не офіційно, що не дає можливості сягувати аліменти в частці від доходу, кілька місяців проходив сдужбу у ЗСУ, однак на даний час там не перебуває. Зазначає, що за кілька місяців до розлучення, вона з дітьми переїхала та проживає окремо від відповідача. Посилається на те, що кошти їй потрібні для того, щоб купити дітям усе необхідне для навчання, забезпечити інтернетом, гаджетами, комп?ютерами тощо. Кошти також потрібні і на оплату комунальних послуг, на придбання продуктів харчування,взуття та одягу для дітей. Оскільки вона є інвалідом з дитинства та згідно із медичним висновком МСЕК не має можливості працювати повний робочий день, то отримує заробітну плату в розмірі близько 1600 грн. в місяць та виплату по інвалідності - 2000 грн. у місяць. Розмір такого доходу не дозволяє належно утримувати дітей. Вважає, що відповідач, як батько дітей, зобов`язаний їх утримувати. Інших дітей чи інших осіб, які б перебували на його утриманні, відповідач не має. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , а саме змінюючи спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на підставі рішення Сокальського районного суду Львівської області від 27 грудня 2022року, суд першої інстанції виходив з того, що зміна способу стягнення аліментів є правом особи, в користь якої стягуються аліменти, а розмір сплачуваних відповідачем аліментів є недостатнім для належного утримання дітей, потреби яких з віком зростають, а відтак не забезпечує їх гармонійного розвитку.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 . 
Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 27 грудня 2022 року змінено розмір аліментів, які стягувалися з відповідача на користь позивачки з 3000 грн. на двох неповнолітніх дітей до 3000 грн. на кожну дитину.
Обгрунтовуючи позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів та збільшення розміру аліментів, ОСОБА_1 покликається на те, що визначений судом розмір аліментів є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, забезпечення їх основних потреб відповідно до їх віку, що призводить до збільшення понесених нею витрат на утримання дітей, а відповідач має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.
Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.
За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.
За правовою природою аліментні зобов`язання це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно з метою матеріального утримання дитини.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов?язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із ч. 3 ст. 181 цього Кодексу, за рішенням суду кошти на дитину (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений за рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. 
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у том числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платник аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до роз`яснень п. 23 постанови Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв?язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров?я когось із них. 
Крім того, в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (зокрема статті 182 та 183).
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 61-37114св18.
Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 , серія НОМЕР_4 від 15 червня 2009 року вбачається, що ОСОБА_1 має інвалідність 3 групи з дитинства. Термін дії посвідчення – довічно.
З довідки про середню заробітну плату (дохід) від 17 червня 2024 року вбачається, що заробітна плата ОСОБА_1 у ТзОВ «Західземлепроект Плюс» за один місяць роботи становить 1620 грн.
Згідно договору про надання поворотної фінансової допомоги №1 від 30 травня 2021 року, ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_7 безоплатну позику в розмірі 108 000 грн. для придбання житла та станом на 11 травня 2023 року не повернула ще 81 000 грн.
З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01 червня 2021 року вбачається, що позивачка придбала житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
Обгрунтовуючи позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів та їх збільшення, позивачка посилається на збільшення потреб дітей, понесених у зв`язку з цим витрат, недостатність коштів для забезпечення потреб дітей.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції врахував те, що витрати на утримання дітей не можуть в повній мірі забезпечуватися позивачем, а розмір аліментів, які отримує позивач від відповідача за рішенням суду, не забезпечують найнеобхідніших потреб дітей, не забезпечують в повній мірі потреб для гармонійного розвитку дітей, не є достатніми, а тому права дітей сторін на належне утримання з боку батька порушені та підлягають судовому захисту.
Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).
Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, а отже, в першу чергу підлягають урахуванню інтереси дитини.
ОСОБА_1 у позовній заяві просила стягувати з відповідача аліменти на двох дітей в розмірі 1/2 частки від усіх доходів відповідача, але не менше 8 000 грн. на одну дитину щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» передбачено, що для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум становить 3196 грн.
Незважаючи на те, що відповідач офіційно не працює, позивачка пред`явила позов про зміну способу стягнення аліментів та просила стягувати такі в частці, що відповідно до частини 3 статті 181 СК України є її правом. 
Доводами апеляційної скарги є те, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції всупереч інтерсам дітей зменшив розмір аліментів, які стягуються з відповідача на підставі рішення Сокальського районного суду Львівської області від 27.12.2022 року.
Такі доводи апелянта спростовуються тим, що частка аліментів, що підлягають стягненню з непрацездатної особи, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
З відомостей про середньомісячну заробітну плату по регіонах України, опублікованих Держстатом України, вбачається, що середня заробітна плата у Львівській області становить 23436 грн. в місяць.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, враховуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів, що є правом позивачки, та стягнення таких в частці від доходів, стягнув аліменти в частці від усіх видів доходу відповідача в розмірі 1/3 частки, а відтак розмір аліментів з врахуванням розміру середньої заробітної плати у Львівській області становить 7812.00 грн.
З огляду на вищенаведене, розмір аліментів, які підлягають стягненню на підставі оскаржуваного рішення суду, є більшим від розміру аліментів, які стягуються на підставі рішення Сокальського районного суду Львівської області від 27.12.2022 року. 
Враховуючи те, що кошти, які повинен сплачувати відповідач на утримання дітей згідно з рішенням суду у розмірі 3000.00 грн. щомісячно на кожну дитину, не є достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дітей та їх належного матеріального утримання з огляду на вік дітей та збільшення їх потреб, беручи до уваги, що утримувати дітей зобов`язані обоє батьків, а спосіб стягнення аліментів визначається за вибором одержувача аліментів, зважаючи на те, що аліменти це платіж, спрямований саме на утримання дітей, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дітей в коштах у розмірі, необхідному для їх життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інтанції про наявність підстав стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
З огляду на предмет пред`явленого позову, вимогу ОСОБА_1 про стягнення аліментів в частці від доходів відповідача, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем заявлено позов про зміну способу стягнення аліментів, із стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на їх стягнення в частці від доходу.
Положення частини 3 статті 181 СК України не встановлюють підстав (обставин) з настанням яких позивач вправі ініціювати питання про зміну способу їх стягнення, проте чітко визначено, що позивачем в такій категорії справ може бути виключно одержувач аліментів.
При вирішенні спору врахуванню підлягають якнайкращі інтереси дитини, адже саме її власністю є аліменти, згідно з положеннями частини 1 статті 179 СК України, і такі, зокрема їх розмір, виходячи із своєї суті, мають бути необхідними та достатніми для забезпечення її гармонійного розвитку. 
З огляду на те, що відповідач не працює, а стягнення з нього проводяться у твердій грошовій сумі, в силу положень частини 2 статті 195 СК України заборгованість визначається виходячи із середньої заробітної плати працівників даної місцевості, що станом на день ухвалення оскаржуваного судового рішення згідно з даними Державної служби статистки становить 23436 грн. для Львівської області, розмір аліментів на одну дитину становитиме 3906.00 грн., що є більшим від розміру аліментів, яекі стягуються на підставі рішення Сокальського районного суду Львівської області від 27.12.2022 року. 
У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів приходить до висновку, що зміна способу стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , буде відповідати якнайкращим інтересам дітей. 
Наведене спростовує доводи апелянта про те, що оскаржуване рішення погіршує становища/інтереси неповнолітніх дітей. 
Суд не наділений правом змінювати встановлений законодавством прожитковий мінімум на дитину відповідного віку з огляду на твердження апелянта, що такий є недостатнім, як і не вправі змінювати визначений законодавством мінімальний гарантований розмір аліментів, передбачений частиною 2 статті 182 СК України, згідно з якою мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Колегія суддів звертає увагу на суперечливість поведінки позивачки, яка звернулася до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, із стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на їх стягнення в частці від доходу, і з приводу саме цих позовних вимог судом ухвалено оскаржуване рішення суду, в той же час в апеляційній скарзі зазначає про те, що відповідач працював і працює неофіційно, це в свою чергу не дає можливості стягувати аліменти в частці від доходу.
А відтак такі доводи апелянта не можуть братися до уваги судом апеляційної інстанції.
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 19 травня 2025 року– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Постанова складена 03.12.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк