Справа № 766/1473/24
н/п 1-кп/766/1622/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2026 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Херсона дистанційно, в режимі відеоконференції кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.12.2023 року за №12023230000002283, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Тишківка Добровеличківського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, на час вчинення правопорушення військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, номера обслуги кулеметного відділення зенітно-ракетного артилерійського взводу вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата, одруженого, який на обліку лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судимостей не має,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 1 ст. 286-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,
захисника - адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

В С Т А Н О В И В:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення.

Старший солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, проходячи її на посаді номера обслуги зенітно-ракетного артилерійського взводу вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , 10.12.2023 року близько 06:30 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи права на керування транспортним засобом, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21102 реєстраційний номер НОМЕР_2 та рухаючись по вул. Робоча в с. Сонячне м. Херсону Херсонської області зі сторони вул. Стадіонна в напрямку вул. Центральна, поблизу буд.5, діючи із необережністю, а саме кримінальною протиправною недбалістю, маючи об`єктивну можливість спостерігати за дорожньою обстановкою, а також своєчасно реагувати на її зміну, в порушення вимог п. 1.5, п. 2.1 а), п. 2.3 б), п. 2.9, п.10.1, п. 12.1, п. 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, проявив неуважність до дорожньої обстановки, яка склалась, не обрав безпечну швидкість свого транспортного засобу, щоб мати можливість постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, виїхав на узбіччя де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалася по узбіччю в попутному напрямку, внаслідок чого, пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Крім того, ОСОБА_3 , 10.12.2023 року близько 06:30 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи права на керування транспортним засобом, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21102 державний номерний знак НОМЕР_2 та рухаючись по вул. Робоча в с. Сонячне м. Херсону Херсонської області зі сторони вул. Стадіонна в напрямку вул. Центральна, поблизу буд.5, після здійснення наїзду на потерпілу ОСОБА_6 , тобто будучи причетним до скоєння даної дорожньо-транспортної події, суб`єктивно усвідомлюючи, що своїми діями поставив потерпілу ОСОБА_6 в небезпечне для життя становище, нехтуючи моральними і правовими нормами, які передбачають надання допомоги людині, що перебуває у небезпечному для життя стані та маючи реальну можливість впевнитись у тому, що потерпіла перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, діючи умисно, в порушення вимог п. 2.10 а), г), д), е) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, не вжив усіх можливих заходів для надання першої медичної допомоги, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не відправив потерпілу до лікувального закладу, не повідомив про дорожньо-транспортну подію орган поліції, не вжив усіх можливих заходів для забезпечення збереження слідів події та з метою уникнення відповідальності за скоєне, зник з місця дорожньо-транспортної пригоди, свідомо залишивши пішохода ОСОБА_6 в небезпечному для життя становищі, яка була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, коли ОСОБА_3 поставив ОСОБА_6 в небезпечний для життя стан.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 135 КК України, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

ІІ. Позиція сторін та інших учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_4 вказав на доведеність винуватості ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 1 ст. 286-1 КК України, та просив призначити відповідне покарання в межах санкцій вказаних статей: за ч. 1 ст. 135 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч. 1 ст. 286-1 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_6 зазначила, що 10.12.2023 року близько 06:20 години вона йшла узбіччям на роботу по вул. Робоча в с. Сонячне. Почувши шум автомобіля, ще відступила вбік узбіччя та продовжила рух. Повернувшись побачила автомобіль, який їде неї, після чого відчула удар, при цьому автомобіль продовжив рух. Місцеві мешканці викликали поліцію та швидку, після чого її було госпіталізовано до медичного закладу Внаслідок ДТП нею отримано чисельні тілесні ушкодження та вона тривалий час, близько трьох місяців, перебувала у лікарні, потім лікувалася стаціонарно. Всього перебувала на лікарняному протягом семи місяців. Заявлений нею цивільний позов підтримала у повному обсязі, з підстав та обставин значених у ньому, просила його задовольнити. Вважала за можливе призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі, надавши можливість останньому працювати та відшкодувати завдану шкоду. 
Представник потерпілої адвокат ОСОБА_7 надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі потерпілої ОСОБА_6 , заявлений цивільний позов підтримує у повному обсязі.
Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину, у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 135, ч. 1 ст. 286-1 КК України, визнав повністю, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. При цьому показав, що 10.12.2023 року він, після сварки зі своєю дружиною, вживав алкоголь, після чого сів за кермо автомобіля та керував ним. Обставини пам`ятає погано, все те, що зазначено в обвинувальному акті, який було йому вручено, відповідає дійсності, жалкує про скоєне та просить вибачення у потерпілої, у вчиненому розкаюється. Також зазначив, що його діями дійсно було завдано шкоди потерпілій, тому проти заявленого цивільного позову не заперечував, при цьому вважав, що визначений потерпілою розмір моральної шкоди може бути зменшений. Підтвердив намір відшкодувати завдану потерпілій шкоду.
Захисник ОСОБА_5 у своїй промові під час судових дебатів, не оспорюючи факт доведеності винуватості ОСОБА_3 , у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 135, ч. 1 ст. 286-1 КК України, просив при ухваленні вироку та визначенні міри покарання врахувати обставини, що пом`якшують покарання підзахисного, намір відшкодувати завдану ним потерпілій шкоду та вважав за можливе призначити покарання у мінімальному розмірі та застосувати положення ст. 75 КК України. При вирішенні заявленого цивільного позову поклався на розсуд суду. 

ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Оскільки обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи і, як встановлено судом, вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження інших доказів по справі.
При цьому судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

IV. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обвинувачений свою вину визнав, розкаявся у вчиненому, тому відповідно ст. 66 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд відносить щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

V. Мотиви призначення покарання

Згідно зі ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.
Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.
При призначенні покарання ОСОБА_3 суд зважає на тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України відносяться до нетяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, який має постійне місце проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, судимостей не має, протягом 2015-2016 років брав безпосередню участь в АТО на території Донецької та Луганської областей та після повномасштабного вторгнення з боку рф приймав безпосередню участь у відсічі збройної агресії рф проти України, в ході якої зазнав шкоди власного здоров`я.
Тому, на підставі викладеного, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне, призначити обвинуваченому ОСОБА_3 за вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч. ч. 1 ст. 135 КК України у виді обмеження волі, за ч. 1 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі, в межах санкції частин вказаних статей у мінімальному розмірі. 
Постановою об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04.09.2023 у справі № 702/301/20 визначено, що суспільна небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши в передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання ДТП в такому випадку є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в такому разі набуває особливого значення. На підставі цього, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, визнаній винуватою в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту (ст. 286 КК України) або в цьому ж порушенні, вчиненому в стані сп`яніння (ст. 286-1 КК України), незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане в передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.
Отже з урахуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, оскільки виправлення та перевиховання останнього можливо виключно в умовах ізоляції його від суспільства і неможливість досягнення мети покарання шляхом застосування більш м`якого покарання.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.
При цьому суд переконаний, що дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

VI. Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому.

Представником потерпілої ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 заявлено цивільний позов, який збільшено під час судового розгляду, про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_6 суму завданої матеріальної шкоди (збитків) у розмірі 242639 грн. 87 коп., з яких: 4500 грн. 00 коп. - витрати на придбання пошкодженого одягу; 2199 грн. 00 коп. - витрати на придбання протипролежневого матрацу; 235940 грн. 87 коп. - втрачений заробітку, а також моральної шкоди в сумі 200000 грн. 00 коп.
Згідно ст.56 КПК особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину, вправі при провадженні в кримінальній справі пред`явити до обвинуваченого або до осіб, що несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого, цивільний позов, який розглядається судом разом з кримінальною справою.
Відповідно до статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України. Згідно з частиною 1 статті 129 КПК суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав та розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно з пунктом 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Щодо заявлених позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди за придбання пошкодженого одягу в сумі 4500 грн. 00 коп. суд зазначає, що вказані витрати не підтверджені документально. Обґрунтовуючи витрати на придбання протипролежневого матрацу, потерпілою надано чек та гарантійний талон, де зазначено дата продажу 06.10.2023 року, тобто до ДТП, яка мала місце 10.12.2023 року. 
Що стосується стягнення шкоди, завданої втратою працездатності, суд виходить з того, що відповідно до частини 1 статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Відповідно до частини 1 статті 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.
Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.
Відповідно до п. 12.Постанови № 6 Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розмір відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою потерпілим заробітку (його частини) у зв`язку з ушкодженням здоров`я, встановлюється виходячи зі ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, який потерпілий мав до ушкодження здоров`я.
Потерпілою надано інформативні довідки з електронної системи охорони здоров`я з медичним та консультаційні висновками спеціалістів про тимчасову втрату працездатності за період з 10.12.2023 рік по 10.07.2024 рік.
Так, потерпілою ОСОБА_6 було надано довідку КНП «Херсонська міська клінічна лікарня ім. О.С Лучанського» ХМР, згідно якого її заробіток за 3 місяці складає: вересень 2023 року -11944,67 грн., жовтень 2023 року - 16228,59 грн., листопад 2023 року - 9455,09 грн. Середньомісячна заробітна плата складає 12542,78 грн.
Згідно ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2023 року становить 6700,00 гривень.
З врахуванням вимог ч.2 ст.1197 ЦК України, суд погоджується з розрахунком розміру відшкодування втраченого заробітку, який навели позивач та її представник в позовній заяві, за період лікування потерпілої з 10.12.2023 рік по 10.07.2024 року, що загалом становить 235940,87 грн.
Таким чином, розмір відшкодування втраченого заробітку (доходу) внаслідок втрати потерпілою працездатності становить 235940,87 грн.
В частині стягнення відшкодування завданої моральної шкоди суд враховує наступне.
У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, спричинена фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю відшкодовується особою, яка його спричинила при наявності його вини.
Частиною 1 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.
Оскільки судом встановлено, що отримане ОСОБА_6 ушкодження здоров`я є наслідком вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про виникнення у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди.
Так, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм законодавства (постанова ВП ВС від 1 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц). Така позиція відповідає практиці ЄСПЛ (рішення від 22 лютого 2005 року у справі «Новоселецький проти України» (Novoseletskiy v. Ukraine, заява № 47148/99).
У постанові ОП КЦС ВС від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 вказано, що при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності й справедливості. В деяких випадках в законодавстві визначено мінімальний розмір моральної шкоди. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).
Розмір моральної шкоди встановлюється такими доказами, як показаннями свідків, висновками експертів, письмовими доказами (наприклад медичними довідками, висновками) та іншими документами тощо, що підтверджують обставини, що мають значення для доказування факту заподіяння моральної шкоди, обґрунтування визначеного позивачем розміру компенсації тощо.
Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню по відшкодуванню моральної шкоди, суд зважає на наступні обставини справи. ОСОБА_6 отриманими тілесними ушкодженнями заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, що порушило її звичні нормальні зв`язки, їй необхідно було протягом тривалого часу лікуватись, а отже додавати додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому суд приймає до уваги характер отриманих потерпілою тілесних ушкоджень.
Дії ОСОБА_3 викликали зміни у житті потерпілої, що полягали у необхідності проведення тривалого лікування, обмежили потерпілій можливість в повноцінному виконанні своєї роботи, яка була єдиним доходом. Водночас, суд враховує матеріальний стан обвинуваченого.
Враховуючи обставини справи, доводи викладені потерпілою ОСОБА_6 в обґрунтування розміру завданої моральної шкоди, з урахуванням обставин, встановлених при розгляді судом кримінального провадження, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про те, що цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню зі стягненням на користь потерпілої 100000 грн. 00 коп.

VIІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 10.12.2023 року ОСОБА_3 було затримано на підставі ст. 208 КПК України 10.12.2023 року.
Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 12.12.2023 року до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід - особисте зобов`язання з покладенням певних обов`язків.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08.05.2025 року відносно ОСОБА_3 застосовано запобіжній захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, який рахується з 08.05.2025 року та неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.12.2025 року до 07.02.2025 року включно.
Згідно ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі з розрахунку: одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набранням вироком законної сили, суд вважає необхідним залишити без змін.
У резолютивній частині вироку серед іншого у разі визнання особи винуватою зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат (ч. 4 ст. 374 КПК України).
Процесуальні витрати складаються із витрат, пов`язаних із залученням експертів (ст. 118 КПК України).
Під час досудового розслідування були залучені експерти для проведення:
- інженерно-транспортної експертизи CЕ-19/122-23/4659-IТ від 25.12.2023- вартість складає 3029,12 гривень; - трасологічної експертизи CE-19/122-23/4739-ТР від 26.12.2023 - вартість складає 15145,60 гривень; - інженерно-транспортної експертизи СЕ-19/122-24/242-ІТ від 22.01.2024- вартість складає 3029,12 гривень; - судово-медичної експертизи № 6-МC від 25.01.2024 - вартість складає451,68 гривень. 
Зазначені витрати у відповідності до вимог ст. 122 КПК України є процесуальними витратами та на підставі ч. 2 ст. 124КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.
Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 13.12.2023 року накладено арешт на автомобіль ВАЗ 21102, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 6542 від 21.03.2019 року належить ОСОБА_8 , із забороною в розпорядженні та відчуженні такого майна.
За відсутності заборон визначених ч. 4 ст. 174 КПК України, з огляду на те, що арешт вилученого майна, було застосовано лише з метою збереження речових доказів, суд вважає за можливе скасувати раніше обрані заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст.124, 369-371, 373-374, 381-382 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначити покарання за:
- ч. 1 ст. 135 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;
- ч. 1 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту набрання вироком законної сили. 
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення, в період з 10.12.2023 року по 12.12.2023 року включно та в період з 08.05.2025 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку: одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 - залишити без змін.
Цивільний позов адвоката ОСОБА_7 в інтересах потерпілої ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 235940 гривень 87 копійок і моральну шкоду в розмірі 100000 гривень 00 копійок, усього 335940 (триста тридцять п`ять тисяч дев`ятсот сорок) гривень 87 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експертів в загальному розмірі 21655 (двадцять одна тисяча шістсот п`ятдесят п`ять) гривень 52 копійки.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді на автомобіль ВАЗ 21102, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 6542 від 21.03.2019 року належить ОСОБА_8 , після набрання вироком законної сили - скасувати.
Речові докази:
- копію медичної карти стаціонарного хворого № 3086/2023 на ім`я ОСОБА_6 , вилучену в ході проведення тимчасового доступу до речей і документів у КНП «Херсонська міська клінічна лікарня ім. А. і О. Тропіних» ХМР - зберігати в матеріалах кримінального провадження;
- автомобіль ВАЗ 21102, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 6542 від 21.03.2019 року належить ОСОБА_8 , після набрання вироком законної сили - повернуту законному володільцю ОСОБА_3 ;
- частину бамперу та пластикові фрагменти автомобіля, змиви на марлевий тампон з важеля КПП та поверхні керма, марлевий тампон з контрольним змивом - знищити. 
На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області з урахуванням обмежень, визначених ч. 1ст. 394 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
Копію вироку негайно направити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1