П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 600/2950/24-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Анісімов Олег Валерійович 
Суддя-доповідач - Моніч Б.С. 
07 січня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Моніча Б.С. 
суддів: Гонтарука В. М.  Білої Л.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ
У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та не виплатити ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 26.05.2021 по 25.11.2021 (включно);
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 26.05.2021 по 25.11.2021 (включно).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що станом на день видання наказу про виключення зі списків особового складу військової частини відповідач не провів з ним повний розрахунок, а саме не виплатив грошове забезпечення, а також всі інші належні додаткові види грошового забезпечення.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та не виплатити ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 26.05.2021 року по 25.11.2021 року.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 26.05.2021 року по 25.11.2021 року у сумі 81074 (вісімдесят одна тисяча сімдесят чотири) грн. 45 коп.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судом встановлено, що відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 25.05.2021 № 146-ОС старшого лейтенанта ОСОБА_1 з 25.05.2021 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку зі звільненням з військової служби в запас Збройних Сил України за підпунктом “а” пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” у зв`язку із закінченням строку контракту.
Під час проходження військової служби до моменту звільнення у травні 2021 року позивач проходив військову службу та перебував на всіх видах грошового і матеріального забезпечення у НОМЕР_4 прикордонному загоні (військова частина НОМЕР_3 ).
При виключенні позивача зі списків особового складу та всіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 ) повний розрахунок при звільненні з ОСОБА_1 проведено не було.
Як убачається з матеріалів справи, остаточний розрахунок із позивачем здійснено лише 20.06.2024 року на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.10.2023 року, залишеного без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2024 року у справі № 600/3449/23-а, шляхом виплати грошового забезпечення у сумі 79 757,24 грн, що підтверджується банківською випискою про зарахування коштів на рахунок позивача.
У зв`язку з цим позивач вказує, що набув право на звернення до суду з вимогою про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні.
При цьому позивач звертає увагу, що з урахуванням положень статті 117 КЗпП України у редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-ІХ, середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні підлягає виплаті не більш як за шість місяців, а саме за період з 26.05.2021 по 25.11.2021.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на спірні правовідносини поширюються норми КЗпП України у частині встановлення відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу, а тому позивач має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Суд врахував, що з 19.07.2022 діє редакція статті 117 КЗпП України, якою передбачено, що роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців.
Враховуючи встановлений розмір заборгованості, характер заборгованості, дії позивача та відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплату у сумі 81074,45 гривень.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, оскаржив його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Апелянт зазначив, що рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року у справі №600/930/22-а визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_4 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 ) щодо не проведення з ОСОБА_1 своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби , та стягнуто з НОМЕР_4 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 26.05.2021 року по 23.02.2022 року у сумі 17165,91 грн.
Тому вказує, що повторне стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку виплати всіх сум при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України призведе до застосування до відповідача подвійної відповідальності за одне і теж порушення.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Однією із встановлених Державою гарантій права на своєчасне одержання винагороди за працю є передбачений Кодексом законів про працю України обов`язок роботодавця виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.
Відповідно до частин другої-четвертої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. До складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 за № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України (у редакції, викладеній відповідно до Закону України від 1 липня 2022 року №2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин"; далі - Закон №2352-ІХ) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Наведена редакція статті 117 КЗпП України набрала законної сили з 19 липня 2022 року.
Отже, відповідно до статті 117 КЗпП України у чинній її редакції час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає компенсації середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з того, що у спірних правовідносинах остаточний розрахунок з позивачем на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.10.2023 у справі №600/3449/23-а здійснений відповідачем 20.06.2025, а періодом, протягом якого відповідач не виконував свій обов`язок щодо виплати належних останньому сум, є проміжок часу з 26.05.2021 (з дня, наступного за датою звільнення) по 19.06.2024.
Однак, як встановлено судом, рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року у справі №600/930/22-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2024 року, задоволено позов ОСОБА_1 .
Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_4 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 ) щодо не проведення з ОСОБА_1 своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби.
Стягнуто з НОМЕР_4 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 26.05.2021 року по 23.02.2022 року у сумі 17165,91 грн.
Зазначене рішення набрало законної сили 27.07.2023.
Оскільки рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року у справі №600/930/22-а, вирішено стягнути з НОМЕР_4 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.05.2021 року по 23.02.2022, то період за який у межах цієї справи вирішується питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, починається з 24.02.2022 по 19.06.2024 року.
Аналогічна правова позиція зазначена в п. 68 постанови Верховного Суду 29 серпня 2024 року у справі №200/3662/23.
При цьому колегія відхиляє доводи апелянта, що задоволення позовних вимог позивача в межах даної справи призведе до повторного стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку виплати всіх сум при звільненні на підставі статті 117 КЗпП, а відтак до застосування подвійної відповідальності відповідача за одне й те саме порушення, оскільки періодом, за який у межах цієї справи вирішується питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, починається з 24.02.2022 по 19.06.2024 року, який не охоплювався рішеннями Чернівецького окружного адміністративного суду від 10.04.2023 у справі №600/930/22-а.
Згідно довідки наявної в матеріалах справи, середньоденне грошове забезпечення позивача складає 515,37 грн (а.с. 22)
З урахуванням правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові 06 грудня 2024 року у справі №440/6856/22, спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі умовно варто поділити на 2 частини: до набрання чинності Законом №2352-ІХ (19 липня 2022 року) і після цього.
Період до 19 липня 2022 року (до набрання чинності Законом №2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом №2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців.
Проте, період починаючи з 19 липня 2022 року регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями, тобто до 18 січня 2023 року.
Водночас Суд зауважує, що у межах цієї справи належить враховувати норми статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до 19.07.2022 із урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, які безпосередньо стосуються норм статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до 19.07.2022, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. Належить також враховувати приписи чинної редакції статті 117 Кодексу законів про працю України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.
Відповідно, розмір відшкодування за несвоєчасний розрахунок при звільненні позивача, обчислений відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, за період з 24.02.2022 по 18.07.2022 дорівнює 74 728,65 грн. (515,37 грн. х 145 днів).
Однак, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц колегія суддів вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат за період з 24.02.2022 по 18.07.2022 становить: 70 020,74 грн. (515,37 грн (середня заробітна плата позивача за один робочий день) х 93,7% х 145 (дні затримки розрахунку).
Розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 липня 2022 року по 18 січня 2023 року складає 94 828,08 грн (515,37 грн х 184 дн.).
Таким чином, загальна сума середнього заробітку, яка підлягала б стягненню на користь позивача за період з 24.02.2022 по 18.01.2023, складає 164 848,82 грн (70 020,74 грн + 94 828,08 грн).
Відтак розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні коштів, які позивачу потрібно було б виплатити за період з 24.02.2022 по 18.01.2023 року мав складати 164 848,82 грн.
Водночас, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції надавав оцінку спірним правовідносинам виключно у межах заявлених позовних вимог щодо періоду затримки розрахунку при звільненні з 26.05.2021 року по 25.11.2021 року. Між тим, суд першої інстанції визначив суму середнього заробітку за час затримки розрахунку позивачу у розмірі 81074,45 грн, а позивач не оскаржував встановлену судом суму середнього заробітку.
Разом з тим, відповідач не згоден з проведеним судом першої інстанції розрахунком середнього заробітку, який підлягає виплаті на користь позивача, оскільки вважає, що позивач просить стягнути середній заробіток за один період у подвійному розмірі, що не відповідає змісту Кодексу законів про працю України.
З даного приводу колегія суддів зазначає наступне.
Суд апеляційної інстанції виходить із того, що відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України підставою для стягнення середнього заробітку є факт несвоєчасного проведення остаточного розрахунку при звільненні, який підтверджується встановленими у справі обставинами щодо нарахування та фактичної виплати належних працівникові грошових сум. Вирішуючи спір, суд оцінює не лише формулювання позовних вимог, а насамперед сутність допущеного порушення трудового права, у тому числі наявність і тривалість затримки виплат, а також здійснення попередніх виплат на підставі інших судових рішень.
У контексті наведеного, колегія суддів наголошує, що позивач в межах даної справи пред`явив позовні вимоги про стягнення середнього заробітку в межах 6 місячного строку з дня звільнення, хоча мав право вимагати стягнення з відповідача коштів у більшому розмірі: до 19.07.2022 року за принципом пропорційності, а після 19.07.2022 року - в розмірі 6 місячного середнього заробітку, який обчислюється з 26.05.2021 рок по 25.11.2021 року, та без застосування принципу пропорційності.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гонтарук В. М.    Біла Л.М.