ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 листопада 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/23582/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
                               суддів:  Божко Л.А., Лукманової О.М.,       
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 року (головуючий суддя Турової О.М.) 
в адміністративній справі №160/23582/24 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області   про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 29.08.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просив:
-  визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром з урахуванням висновків викладених у рішенні Другого сенату Конституційного Суду України №2-р(ІІ)/24 від 20.03.2024;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію без обмеження максимальним розміром з урахуванням висновків викладених у рішенні Другого сенату Конституційного Суду України № 2-р(ІІ)/24 від 20.03.2024, з 01.04.2024.
В обґрунтування позовної заяви зазначається, що позивач має статус особи з інвалідністю, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорія) та отримує пенсію по інвалідності ІІ групи у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, в розмірі відшкодування фактичних збитків (80%), призначену відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. №796-ХІІ, при цьому, з урахуванням приписів ст.2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011р. №3668-VІ та першого речення частини 3 статті 67 Закону №796-ХІІ, розмір пенсії позивача обмежено максимальним розміром – десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, проте, рішенням Конституційного Суду України від 20.03.2024р. №2-р(ІІ)/2024 визнано неконституційними положення ст.2 Закону №3668-VІ в частині, що поширюють свою дію на Закон №796-ХІІ та припис першого речення частини 3 статті 67 Закону №796-ХІІ, у зв`язку із чим ці норми втратили чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, тобто з 20.03.2024р., відтак відповідач безпідставно обмежив пенсію позивача максимальним розміром з 01.04.2024р.            
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.10.2025 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо обмеження з 21 березня 2024 року пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром – десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 21 березня 2024 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром - десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.03.2024р. №2-р(II)/2024, а також раніше виплачених сум.           
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що враховуючи висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні від 20.03.2024р. №2-р(II)/2024, з 21 березня 2024 року правові підстави обмежувати пенсію позивача максимальним розміром   (десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність) у відповідача відсутні, відтак, починаючи саме з 21.03.2024р. (а не з 01.04.2024р., як помилково зазначив позивач) дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром є протиправними, а, відтак, позовні вимоги у відповідній частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню, з урахуванням зміни дати, з якої така пенсія підлягає нарахуванню та виплаті без обмеження максимальним розміром.          
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Вказує, що рішенням Конституційного Суду № 2-р (II)/2024 від 20.03.2024 припис першого речення частини 3 статті 67 визнано неконституційним, який втратив чинність із дня ухвалення зазначеного Рішення. З огляду на зазначене для проведення перерахунку пенсії без застосування обмеження, передбаченого частиною 3 статі 67 Закону №796, немає законних підстав.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.          
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 має статус особи з інвалідністю (ІІ група інвалідності), яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорія), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Дніпропетровською обласною державною адміністрацією 28.01.2021р.
Згідно посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого УПСЗН АНД райради 11.01.2021р., ОСОБА_1 безстроково є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – інвалідів війни. 
Позивач отримує пенсію по інвалідності ІІ групи у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, в розмірі відшкодування фактичних збитків (80%), призначену відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. №796-ХІІ, яка обчислена у розмірі відповідно до ст.54 Закону №796-ХІІ.
Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №606260 від 11.01.2021р. позивачеві з 05.01.2021р. встановлена безстроково ІІ група інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Відповідно до довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №057887 від 01.11.2021р. ступінь втрати професійної працездатності позивача у відсотках становить 80% з 01.11.2021р. безстроково. 
Станом на 01.03.2024р. пенсія позивача обмежена максимальним розміром відповідно до ст.2 Закону №3668-VІ та першого речення частини 3 статті 67 Закону №796-ХІІ і виплачується у розмірі 23 610 грн.
20.03.2024 року Конституційним Судом України прийнято рішення №2-р(II)/2024 у справі №3-123/2023(229/23), яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), припис статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року №3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII зі змінами.
26.07.2024р. позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 20.03.2024р. №2-р(II)/2024 у справі №3-123/2023(229/23), просив перерахувати його пенсію по інвалідності II групи без обмеження максимальним розміром - десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Листом від 02.08.2024р. №43718-33264/М-01/8-0400/24 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про те, що він отримує пенсію по ІІ групі інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, в розмірі відшкодування фактичних збитків (80 %), категорії 1 відповідно до статті 54 Закону №796-ХІІ в розмірі 22039,95 грн. При цьому згідно з ч.3 ст.67 Закону №796-ХІІ максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Законом України від 09 листопада 2023 року №3460-ІХ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлено на рівні 2361,00 грн. Водночас, пунктом 8 розділу «Прикінцеві положення» Закону №3460-ІХ передбачено, що перерахунок пенсій, надбавок, підвищень та інших доплат до пенсії, який здійснюється з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2024 року, проводиться з 1 березня 2024 року разом із здійсненням щорічної індексації пенсій, передбаченої частиною другою статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Отже, з 01.03.2024 максимальний розмір пенсії складає 23610,00 грн. Оскільки розмір пенсійної виплати позивача не перевищує десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, обмеження, передбачене частиною третьою статті 67 Закону №796-ХІІ, не застосовується. Згідно з Рішенням Конституційного Суду №2-р (II)/2024 від 20.03.2024 припис першого речення частини третьої статті 67 визнано неконституційним, який втратив чинність із дня ухвалення зазначеного Рішення. Водночас, положення, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), не застосовуються при призначенні пенсії за нормами Закону №796-ХІ вперше, переведенні на пенсію за нормами цього Закону (в тому числі при поновленні раніше призначеної пенсії та при перерахунках (автоматичних відповідно до чинних нормативно - правових актів (індексації пенсії, зміни розмірів соціальних нормативів, набуття права на вікову надбавку) та індивідуальних) після 20.03.2024.
З протоколу перерахунку пенсії позивача з 01.03.2024р. (рішення про перерахунок пенсії №912050184762 від 28.02.2024р.) слідує, що основний розмір пенсії позивача від середнього заробітку становить - 22 829,39грн, підвищення інвалідам армії, прирівняних до інвалідів війни 2 групи (40% від 2361,00грн.) - 944,40грн, цільова допомога інвалідам війни 2 групи - 50,00грн, додаткова пенсія інвалідам 2 групи з числа ліквідаторів ЧАЕС по Постанові №112 п.5 - 379,60грн., обмеження в індексації з 01.03.2023р. – «- 1980,21грн.», обмеження в індексації з 01.03.2023р. – «- 183,23грн.», всього до виплати розмір пенсії з надбавками – 22039,95грн.
Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо обмеження розміру його пенсії максимальним розміром.
Суд першої інстанції позов задовольнив.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. 
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Обмеження максимального розміру пенсії вперше були введені в дію Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08.07.2011р, який набрав чинності 01.10.2011р.
За змістом приписів статті 2 Закону №3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України: "Про державну службу"; "Про прокуратуру"; "Про статус народного депутата України"; "Про Національний банк України"; "Про Кабінет Міністрів України"; "Про дипломатичну службу"; "Про службу в органах місцевого самоврядування"; "Про судову експертизу"; "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів"; "Про наукову і науково-технічну діяльність"; "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; "Про пенсійне забезпечення"; "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13.10.1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Підпунктом 6 пункту 6 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону №3668-VI внесено зміни, зокрема, до статті 67 Закону №796-XII, а саме: 
частину третю цієї статті викладено в новій редакції, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, установлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Так, згідно з частиною 3 статті 67 Закону №796-XII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. 
Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Таким чином, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у   статті 2 Закону №3668-VІ, зокрема,   Закону №796-ХІІ, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений цим   Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.
Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 2.05.2018 року у справі №704/87/17, від 3.04.2018 року у справі №361/4922/17, від 15.05.2019 року у справі №554/4191/17, від 21.11.2019 року у справі №161/14321/16-а, від 10.12.2020 року у справі №580/492/19, від 05.09.2023 року у справі №120/1602/23, від 15.11.2023 року у справі №120/6735/23, від 28.02.2024 року у справі №240/20830/21 та від 24.04.2024 року у справі №580/365/20.
Разом з тим, 20.03.2024р. Конституційним Судом України ухвалено рішення №2-р(II)/2024 у справі №3-123/2023(229/23), яким:
визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), припис статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 №3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII зі змінами, припис першого речення частини 3 статті 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII зі змінами;
припис статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 №3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII зі змінами, припис першого речення частини 3 статті 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII зі змінами, визнані неконституційними, утрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
У рішенні від 20.03.2024р. №2-р(II)/2024 Конституційний Суд України дійшов висновку, що запроваджене обмеження максимального розміру пенсії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, призвело до порушення сутності конституційних гарантій щодо забезпечення соціального захисту цих осіб, що є порушенням зобов`язань держави, які випливають зі змісту статей 3, 16, 50 Конституції України в їх взаємозв`язку.
Наведене свідчить про те, що приписи статті 2 Закону №3668-VI, першого речення частини 3 статті 67 Закону №796-XII, що обмежують максимальний розмір пенсії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, не відповідають статтям 1, 3, 16, частині 3 статті 22, частині 1 статті 50 Конституції України.
Згідно  пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 20.03.2024р. №2-р(II)/2024 означені приписи Закону №3668-VI та Закону №796-XII втрачають чинність з дня ухвалення цього рішення.
Згідно з частиною 2 статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Позиція Верховного Суду щодо застосування цієї норми   Конституції України, сформована, зокрема, у постановах від 09.11.2018 року у справі №747/1151/16-а, від 27.11.2018 року у справі №537/2348/16-а, від 11.12.2018 року у справі №826/7385/16, від 22.01.2019 року у справі №826/562/16, від 25.04.2019 року у справі №826/3169/16, від 31.07.2019 року у справі №826/3432/16, від 30.03.2021 року у справі №620/614/20, від 25.11.2021 року у справі №200/941/20-а та від 27.09.2023 року у справі №260/1656/22, та полягає в тому, що правова позиція Конституційного Суду України щодо неконституційності певної норми Закону, у розглядуваному випадку – приписів статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 №3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII зі змінами, припис першого речення частини 3 статті 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII зі змінами, має пряму дію у часі і може бути застосована до правовідносин, що виникли або принаймні тривали після ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення, тобто у цьому випадку після ухвалення рішення від 20.03.2024р. №2-р(II)/2024, а саме: з 21 березня 2024 року.
Аналогічні за змістом положення щодо строку втрати чинності актом (його окремими положеннями) містяться у частині 1 статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 року №2136-VIII.
Таким чином, враховуючи висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні від 20.03.2024р. №2-р(II)/2024, з 21.03.2024 року правові підстави обмежувати пенсію позивача максимальним розміром   (десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність) у відповідача відсутні.
З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що, починаючи саме з 21.03.2024р. (а не з 01.04.2024р., як помилково зазначив позивач) дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром є протиправними, а, відтак, позовні вимоги у відповідній частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню, з урахуванням зміни дати, з якої така пенсія підлягає нарахуванню та виплаті без обмеження максимальним розміром.
Щодо доводів відповідача, викладених у листі, наданому на звернення позивача про перерахунок пенсії з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.03.2024р. №2-р(II)/2024, відносно того, що станом на 01.03.2024р розмір пенсії позивача було обчислено правильно та з урахуванням чинного на той час правового регулювання, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Спірним у цій справі є правомірність дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачеві пенсії із застосуванням обмеження максимальним розміром після прийняття Конституційним Судом України вищевказаного рішення, а не з 01.03.2024р., отже, нездійснення відповідачем перерахунку пенсії позивача, починаючи з 21.03.2024р., жодним чином не може позбавляти особу права на отримання пенсії без обмеження максимальним розміром, з огляду на рішення Конституційного Суду України №2-р(ІІ)/2024.
Разом з цим, з метою відновлення порушеного права позивача на належне пенсійне забезпечення, керуючись приписами ч.2 ст.9 КАС України, якою передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, при цьому суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а також враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог і зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити саме з 21.03.2024 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром - десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.03.2024р. №2-р(II)/2024, а також раніше виплачених сум, оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права позивача у даному випадку є належним та це необхідне для ефективного захисту цього порушеного права.          
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача та норми законодавства України, що регулюють дані правовідносини спростовують доводи відповідача. 
Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області  – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 07.11.2025 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова